C 165/4
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
10.5.2023
2.2 Legături cu articolul 8 din directivă (Evaluarea stării), articolul 9 (Determinarea stării ecologice bune), articolul 10 (Obiectivele de mediu) și articolul 13 (Măsuri) Analiza a arătat că majoritatea programelor de monitorizare prezentate de statele membre au fost concepute pentru a face față presiunilor exercitate pe mare și la sursă (16).
Prin urmare, ele au fost mai puțin adecvate pentru măsurarea impactului acestor presiuni.
În plus, analiza a evidențiat lacune în programele de monitorizare ale statelor membre.
Cele mai multe lacune par să fie legate de lipsa unor abordări sau standarde metodologice convenite la nivelul UE sau la nivel regional pentru evaluarea diferitelor criterii sau a diferiților descriptori.
În ceea ce privește acoperirea criteriilor privind starea ecologică bună (17), analiza arată că programele de monitorizare sunt adesea incomplete, cu variații mari între statele membre la nivelul fiecărui descriptor.
Acestea fiind spuse, programele de monitorizare sunt mai complete atunci când criteriile prevăzute în DCSMM coincid cu cerințele altor acte legislative ale UE.
Se poate observa acest lucru în cazul pescuitului comercial (descriptorul 3), prevăzut în cadrul politicii comune în domeniul pescuitului, sau în cazul eutrofizării (descriptorul 5), prevăzută în Directiva-cadru privind apa (2000/60/CE).
Se confirmă astfel faptul că determinarea stării ecologice bune este insuficient de concretă și de coordonată, aspect evidențiat deja în evaluarea de către Comisie a rapoartelor statelor membre cu privire la articolele 8-10 (18).
De altfel, mai puțin de 50 % dintre statele membre au stabilit valori-limită cantitative pentru starea ecologică bună și mai puțin de 25 % au stabilit mijloace adecvate pentru a determina starea ecologică bună la nivelul descriptorilor privind diversitatea biologică, speciile neindigene, contaminanții și deșeurile marine.
Pentru toți descriptorii, un număr semnificativ de state membre au indicat că monitorizarea nu este încă adecvată pentru acoperirea propriilor obiective de mediu.
Cea mai recentă evaluare efectuată de Comisie cu privire la obiectivele statelor membre (19) a arătat deja că există încă multe lacune în ceea ce privește stabilirea de obiective comune, deoarece acestea sunt definite într-un mod mai degrabă general.
De exemplu, doar 30 % dintre statele membre au stabilit obiective măsurabile pentru eutrofizare și mai puțin de 20 % au stabilit astfel de obiective pentru toți ceilalți descriptori.
Aceasta înseamnă că nu toate obiectivele pot fi asociate cu activități de monitorizare specifice.
Prin urmare, programele de monitorizare nu pot aborda toate obiectivele.
În plus, programele de monitorizare nu furnizează date suficiente pentru a evalua progresele înregistrate ca urmare a măsurilor, în pofida recomandării formulate de Comisie în 2017 (20) și 2018 (21).
Multe state membre au declarat că monitorizarea nu este încă adecvată pentru a acoperi progresul măsurilor și pentru a măsura eficacitatea acestora.
Monitorizarea eficacității presupune ca măsurile să fie specifice descriptorului examinat, acestea neputând să fie generice sau legate în termeni generali de impactul activității umane, așa cum se întâmplă adesea în prezent.
În concluzie, pe baza informațiilor raportate este dificil să se evalueze cu exactitate legăturile cu alte obligații de raportare prevăzute de DCSMM (și anume articolele 8, 9, 10 și 13).
Se pare că există încă lacune în ceea ce privește înțelegerea: (i) elementelor/parametrilor care ar trebui monitorizați pentru a evalua starea ecologică bună; (ii) abordărilor conceptuale pe baza cărora trebuie stabilite obiectivele; și (iii) informațiilor care ar trebui raportate în ceea ce privește monitorizarea măsurilor.
Prin urmare, Comisia ar dori să sublinieze faptul că monitorizarea consecventă și coerentă va fi posibilă numai atunci când obiectivele vor fi suficient de specifice și când vor fi legate în mod clar de un anumit criteriu privind starea ecologică bună.
Doar atunci va putea fi aplicat articolul 10 și se va putea măsura progresul înregistrate în direcția atingerii obiectivelor.
2.3 Domeniul de aplicare spațială/temporală și frecvența monitorizării Eforturile de monitorizare se concentrează în principal asupra apelor de coastă, ceea ce sugerează necesitatea unei monitorizări mai bune a altor zone subreprezentate, și anume în afara apelor teritoriale ale statelor membre, care se încadrează de asemenea în domeniul de aplicare al legislației.
Comisia recunoaște provocările și costurile pe care le presupune monitorizarea pe mare.
Acesta este motivul pentru care s-a acordat sprijin specific prin proiecte finanțate din fonduri UE precum Fondul european pentru afaceri maritime, pescuit și acvacultură (FEAMPA) și predecesorul său, Fondul (16) A se vedea paginile 95-118 și 175-177 din analiza JRC.
(17) Astfel cum sunt prevăzute în Decizia (UE) 2017/848 a Comisiei.
(18) Acestea vizează evaluarea mediului marin (articolul 8), determinarea stării ecologice bune (articolul 9) și obiectivele de mediu (articolul 10): C(2022) 1392, Comunicare a Comisiei privind recomandările pentru fiecare stat membru și pentru fiecare regiune marină referitoare la rapoartele actualizate din 2018 prevăzute la articolele 8, 9 și 10 din Directiva-cadru „Strategia pentru mediul marin” (2008/56/CE).
(19) A se vedea nota de subsol 18.
(20) COM(2017) 3 final.
(21) COM(2018) 562 final.