C 165/4
FI
Euroopan unionin virallinen lehti
10.5.2023
2.2 Kytkökset direktiivin 8 artiklaan (tilan arviointi), 9 artiklaan (ympäristön hyvän tilan määrittäminen), 10 artiklaan (ympäristötavoitteet) ja 13 artiklaan (toimenpiteet) Analyysi osoitti, että suurin osa jäsenvaltioiden toimittamista seurantaohjelmista oli suunniteltu ottamaan huomioon paineet merellä ja niiden lähteillä (16).
Näin ollen ne eivät sopineet niin hyvin näiden paineiden vaikutusten mittaamiseen.
Lisäksi analyysissä tuotiin esiin puutteita jäsenvaltioiden seurantaohjelmissa.
Useimmat puutteet näyttävät liittyvän siihen, että EU:n tasolla tai alueellisella tasolla ei ole sovittuja lähestymistapoja eikä menetelmästandardeja eri vertailuperusteiden tai kuvaajien arvioimiseksi.
Ympäristön hyvää tilaa koskevien vertailuperusteiden kattavuuden osalta (17) analyysi osoittaa, että seurantaohjelmat ovat usein epätäydellisiä ja että jäsenvaltioiden välillä on suuria eroja kunkin kuvaajan osalta.
Seurantaohjelmat ovat kuitenkin kattavampia silloin, kun meristrategiapuitedirektiivin vertailuperusteet vastaavat muun EU:n lainsäädännön vaatimuksia.
Tämä koskee yhteisen kalastuspolitiikan mukaista kaupallista kalastusta (kuvaaja 3) ja vesipolitiikan puitedirektiivin (2000/60/EY) mukaista rehevöitymistä (kuvaaja 5).
Tämä vahvistaa sen, että ympäristön tilaa ei ole määritetty riittävän konkreettisesti ja koordinoidusti, mitä korostettiin jo komission arvioidessa 8–10 artiklaa koskevia jäsenvaltioiden kertomuksia (18).
Itse asiassa alle 50 prosenttia jäsenvaltioista on asettanut ympäristön hyvää tilaa koskevia määrällisiä raja-arvoja, ja alle 25 prosenttia jäsenvaltioista on ottanut käyttöön riittävät keinot hyvän ympäristön tilan määrittämiseksi biologista monimuotoisuutta, tulokaslajeja, epäpuhtauksia ja merten roskaantumista koskevien kuvaajien osalta.
Kaikkien kuvaajien osalta jäsenvaltioista merkittävä osa on ilmoittanut, että seuranta ei vielä riitä kattamaan niiden omia ympäristötavoitteita.
Komission viimeisin arvio jäsenvaltioiden tavoitteista (19) on jo osoittanut, että yhteisten tavoitteiden asettamisessa on vielä paljon aukkoja, koska ne on määritelty melko yleisellä tavalla.
Esimerkiksi vain 30 prosenttia jäsenvaltioista asettaa mitattavissa olevia tavoitteita rehevöitymiselle ja alle 20 prosenttia kaikille muille kuvaajille.
Tämä tarkoittaa, että niitä kaikkia ei voida liittää erityisiin seurantatoimiin.
Seurantaohjelmissa ei siten voida käsitellä kaikkia tavoitteita.
Seurantaohjelmista ei myöskään saada riittävästi tietoja toimenpiteillä saavutettavan edistymisen arvioimiseksi huolimatta komission vuosina 2017 (20) ja 2018 (21) antamista suosituksista.
Monet jäsenvaltiot ovat todenneet, että seuranta ei ole vielä riittävää toimenpiteiden edistymisen ja niiden vaikuttavuuden arvioimiseksi.
Vaikuttavuuden seuraamiseksi toimenpiteiden on oltava spesifejä tarkasteltavalle kuvaajalle, eivätkä ne voi olla yleisluonteisia tai liittyä laaja-alaisesti ihmisen toiminnan vaikutuksiin, kuten tällä hetkellä usein on.
Raportoitujen tietojen perusteella on vaikea arvioida tarkasti, miten tiedot kytkeytyvät muihin meristrategiapuitedi­ rektiivin raportointivelvoitteisiin (erityisesti 8, 9, 10 ja 13 artiklan mukaisiin).
Puutteita näyttää edelleen olevan ymmärryksessä i) siitä, mitä osatekijöitä/parametreja olisi seurattava ympäristön hyvän tilan arvioimiseksi; ii) tavoitteiden asettamiseen sovellettavista käsitteellisistä lähestymistavoista; ja iii) siitä, mitä toimenpiteisiin liittyvästä seurannasta olisi raportoitava.
Tämän vuoksi komissio haluaa korostaa, että yhtenäinen ja johdonmukainen seuranta on mahdollista vain, jos tavoitteet ovat riittävän täsmällisiä ja selkeästi sidoksissa tiettyyn ympäristön hyvää tilaa koskevaan vertailuperusteeseen.
Vain siten sillä tuetaan 10 artiklan täytäntöönpanoa ja mitataan edistymistä tavoitteiden saavuttamisessa.
2.3 Alueellinen/ajallinen soveltamisala ja seurantatiheys Seurantatoimissa keskitytään pääasiassa rannikkovesiin, mikä viittaa siihen, että seurantaa on parannettava muilla aliedustetuilla alueilla, erityisesti jäsenvaltioiden aluevesien ulkopuolisilla alueilla, jotka myös kuuluvat lainsäädännön soveltamisalaan.
Komissio myöntää, että merellä tapahtuvaan seurantaan liittyy haasteita ja kustannuksia.
Tästä syystä on annettu kohdennettua tukea hankkeilla, joita rahoitetaan EU:n rahastoista, kuten Euroopan meri-, kalatalous- ja vesiviljely­ rahastosta (EMKVR) ja sen edeltäjästä Euroopan meri- ja kalatalousrahastosta (EMKR), alueellisista varoista (INTERREG) ja (16) Ks.
JRC:n analyysin sivut 95–118 ja 175–177.
(17) Komission päätöksessä 2017/848/EU määritetyllä tavalla.
(18) Kertomuksissa käsiteltiin meriympäristön arviointia (8 artikla), ympäristön hyvän tilan määrittämistä (9 artikla) ja ympäristöta­ voitteita (10 artikla): C(2022) 1392 Komission tiedonanto meristrategiapuitedirektiivin (2008/56/EY) 8, 9 ja 10 artiklan mukaisiin vuoden 2018 päivitettyihin raportteihin perustuvista jäsenvaltio- ja aluekohtaisista suosituksista (19) Ks. alaviite 18.
(20) COM (2017) 3 final.
(21) COM (2018) 562 final.