C 165/4
CS
Úřední věstník Evropské unie
10.5.2023
2.2 Vazby na článek 8 směrnice (posouzení stavu), článek 9 (stanovení dobrého stavu prostředí), článek 10 (environmentální cíle) a článek 13 (opatření) Analýza ukázala, že většina programů sledování předložených členskými státy byla navržena tak, aby zohledňovala tlaky na moři a u zdroje (16).
Byly proto méně vhodné pro měření dopadů těchto tlaků.
Analýza navíc poukázala na nedostatky v programech sledování vypracovaných členskými státy.
Většina nedostatků zřejmě souvisí s chybějícími dohodnutými přístupy nebo metodickými normami na úrovni EU nebo na regionální úrovni, které by umožnily posuzovat různá kritéria nebo deskriptory.
Co se týká rozsahu informací uváděných v rámci kritérií pro dobrý stav prostředí (17), analýza ukazuje, že programy sledování jsou často neúplné, přičemž u jednotlivých deskriptorů se mezi členskými státy vyskytují velké rozdíly.
Programy sledování jsou však úplnější, pokud se kritéria směrnice o mořském prostředí shodují s požadavky jiných právních předpisů EU.
To platí pro komerční rybolov (deskriptor 3) v rámci společné rybářské politiky nebo pro eutrofizaci (deskriptor 5) podle rámcové směrnice o vodě (2000/60/ES).
Potvrzuje se tak absence dostatečně konkrétního a koordinovaného stanovení dobrého stavu prostředí, který již byl zdůrazněn v posouzení zpráv členských států týkajících se článků 8–10, které Komise vypracovala (18).
Skutečnost je taková, že kvantitativní prahové hodnoty pro dobrý stav prostředí stanovilo méně než 50 % členských států a vhodné prostředky pro stanovení dobrého stavu prostředí u deskriptorů biologické rozmanitosti, nepůvodních druhů, znečišťujících látek a odpadků v moři stanovilo méně než 25 % členských států.
U všech deskriptorů významný počet členských států naznačil, že sledování ještě není dostatečné k pokrytí jejich vlastních environmentálních cílů.
Nejnovější posouzení cílů členských států ze strany Komise (19) již ukázalo, že stále existuje mnoho nedostatků ve stanovování společných cílů, protože tyto cíle jsou definovány poměrně obecným způsobem.
Například pouze 30 % členských států stanovilo měřitelné cíle v případě eutrofizace a méně než 20 % tak učinilo u všech ostatních deskriptorů.
To znamená, že je nelze všechny provázat se specifickými monitorovacími činnostmi.
Programy sledování se tudíž nemohou zaměřit na všechny cíle.
Kromě toho programy sledování neposkytují dostatečné údaje k posouzení pokroku dosaženého v důsledku opatření, a to navzdory doporučením, která Komise vydala v letech 2017 (20) a 2018 (21).
Mnoho členských států prohlásilo, že sledování ještě není natolik dostatečné, aby obsáhlo pokrok v opatřeních a umožnilo zhodnotit jejich účinnost.
Aby bylo možné sledovat účinnost, musí být opatření konkrétně vymezena pro daný deskriptor, jenž je předmětem přezkumu, a nemohou být obecná nebo se týkat obecně dopadů lidské činnosti, jak je tomu často nyní.
Z vykazovaných informací lze vyvodit, že je obtížné přesně posoudit vazby na jiné informační povinnosti vyplývající ze směrnice o mořském prostředí (konkrétně z článků 8, 9, 10 a 13).
Zdá se, že stále existují mezery z hlediska pochopení i) toho, které prvky/parametry by se měly sledovat za účelem posouzení dobrého stavu prostředí; ii) koncepčních přístupů ke stanovení cílů a iii) toho, co by mělo být hlášeno u sledování, které se týká opatření.
Komise by proto ráda zdůraznila, že důsledné a soudržné sledování bude možné pouze tehdy, budou-li cíle dostatečně konkrétní a jasně spojené s příslušným kritériem dobrého stavu prostředí.
Teprve pak bude podporovat provádění článku 10 a měřit pokrok v plnění cílů.
2.3 Prostorový/časový rámec a četnost sledování Úsilí v oblasti sledování se zaměřuje především na pobřežní vody, což naznačuje potřebu lepšího sledování v ostatních nedostatečně zastoupených oblastech, zejména mimo teritoriální vody členských států, které rovněž spadají do oblasti působnosti příslušných právních předpisů.
Komise uznává výzvy a náklady, které sledování na moři přináší.
Proto je poskytována cílená podpora prostřednictvím projektů financovaných z fondů EU, jako je Evropský námořní, rybářský a akvakulturní fond (ENRAF) a jeho předchůdce, Evropský námořní a rybářský fond (ENRF), regionální financování (Interreg) a program Horizont 2020.
Komise nedávno zveřejnila dokument o možnostech financování na podporu (16) Viz s. 95–118 a 175–177 analýzy JRC.
(17) Jak se předpokládá v rozhodnutí Komise (EU) 2017/848.
(18) Zahrnuje posouzení mořského prostředí (článek 8), stanovení dobrého stavu prostředí (článek 9) a environmentální cíle (článek 10): C/2022/1392 „Oznámení Komise o doporučeních pro jednotlivé členské státy a oblasti ohledně aktualizovaných zpráv za rok 2018 týkajících se článků 8, 9 a 10 rámcové směrnice o strategii pro mořské prostředí (2008/56/ES)“ (19) Viz poznámka pod čarou 18.
(20) COM(2017) 3 final.
(21) COM (2018) 562 final.