3.5.2023
SL
Uradni list Evropske unije
C 157/55
4. poudarja ključno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri pripravi nacionalnih načrtov za obnovo, opredeljevanju območij za obnovo in določanju dejavnikov, ki temeljijo na lokalnih prednostnih nalogah in potrebah skupnosti, javnem in zasebnem sofinanciranju ter vključevanju deležnikov in javnosti, in pri izvajanju lokalnih, povezanih in krajevno usmerjenih ukrepov za obnovo; poudarja ključno vlogo lokalnih in regionalnih oblasti pri spremljanju napredka pri doseganju ciljev v zvezi z urbanimi in drugimi ekosistemi znotraj posameznih lokalnih upravnih enot ter poročanju o njem; poudarja, da je pomembno, da spremljanje in poročanje ne ustvarjata prevelikega upravnega bremena in da se za olajšanje dela lahko uporabijo digitalna orodja;
5. vztraja, da bi morale lokalne in regionalne oblasti v tesnem partnerstvu z državami članicami ter organi upravljanja opredeliti ciljne ekosisteme, med drugimi zelena urbana območja, ter njihove kvantitativne in kvalitativne razvojne potrebe, ob upoštevanju lokalnega celostnega razvoja mest, da bi upoštevali lokalne razmere v smislu mestne strukture in narave ter zagotovili pravičen pristop k obnovi na mestnih in primestnih območjih;
6. poziva države članice, naj poskrbijo, da bodo v nacionalnih načrtih za obnovo upoštevani posebni socialno-ekonomski, geografski in okoljski pogoji ter značilnosti zadevnih lokalnih območij, lokalne skupnosti in regionalne razmere, pa tudi ustrezne potrebe po obnovi, zlasti v povezavi z zelo ranljivimi ekosistemi, kot so najbolj oddaljene regije, otoki, gorske regije, šotišča in mokrišča ali druga območja s številnimi endemičnimi ali ogroženimi vrstami ter tudi urbani ekosistemi; poziva, naj se v pravilih o obnovi narave izrecno poudarijo posebej ranljivi ekosistemi, s čimer bi priznali njihove posebne razmere in potrebe po obnovi;
7. poudarja, da je treba priznati pomen biokulturnih interakcij pri oblikovanju lokalnih identitet in spodbujanju kmetijskih krajin z visoko kulturno in naravno vrednostjo, saj so odločilne za uspešno ponovno povezovanje kulturne identitete z ekosistemi na svetovni ravni;
8. pozdravlja, da je Evropska komisija v pravila o obnovi narave vključila obsežno oceno učinka, ki se nanaša tako na uporabo subsidiarnosti kot sorazmernosti.
Obrazložitev v zvezi z evropsko dodano vrednostjo predloga in uvajanjem ukrepov, ki izhajajo iz pristojnosti EU na področju okolja in podnebnih sprememb, je v skladu z načeloma subsidiarnosti in sorazmernosti; vendar poudarja, da neposredne in posredne posledice člena 6 niso navedene, na primer finančne posledice ter posledice za upravo in sodne sisteme držav članic;
9. poudarja, da so ekosistemi nepogrešljivi kot skladišča ogljika in zaščita pred posledicami podnebnih sprememb.
Zaradi tega je treba prenehati s škodljivimi praksami, kot so krčenje gozdov, pozidava tal ali izkopavanje šote, ter poskrbeti za ciljno zaščito in obnovo, na primer sanacijo potokov, šotišč in mokrišč;
10. poudarja, da je treba v uredbi upoštevati razlike v okoliščinah in izhodiščih na nacionalni in lokalni ravni, na primer v smislu upravnih delitev, gostote prebivalstva in zelenega prostora, pa tudi lokalnih in nacionalnih potreb.
Zato je treba okrepiti celostne pristope k razvoju mest in občin na lokalni ravni.
Opredelitve in zahteve morajo biti jasne in ustrezne po vsej Uniji;
11. poudarja, da morajo mesta in občine povečati svojo odpornost proti podnebnim spremembam, in sicer tako, da ponovno oživijo kanale in potoke ter ustvarijo majhne vodne tokove, s tem pa zaščitijo, spodbujajo in obnovijo modro infrastrukturo; države članice v okviru te uredbe poziva, naj zagotovijo, da bodo vsa mesta in občine z več kot 20 000 prebivalci razvila, sprejela in izvajala načrte za hitro širjenje zelenih in modrih površin;
A. Povezovanje in skladnost politik
12. poudarja pomen povezovanja pravil o obnovi narave z obstoječimi lokalnimi, regionalnimi in drugimi podnacionalnimi politikami in strategijami ter potrebo po primernih instrumentih in mehanizmih, da bi okrepili zavezujoč značaj in izboljšali učinek pravil na lokalni in podnacionalni ravni; hkrati poudarja, da je treba povečati – in ne zmanjšati – zmogljivosti lokalnih in regionalnih oblasti, da s svojim lokalnim znanjem in lokalnimi rešitvami prispevajo k uresničevanju skupnih ciljev na področju varstva narave.
Kljub upravnim strukturam, kot so lokalne upravne enote, je treba urbana območja obravnavati kot funkcionalne enote;
13. poudarja, da so ukrepi za obnovo, zlasti na lokalni ravni, del podnebnih ukrepov in urbanističnega načrtovanja.
Občine in regije jih morajo izvajati z ambiciozno politiko preko upravnih meja, pri čemer morajo oceniti splošno učinkovitost vsakega ukrepa;