3.5.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 157/55
4. uzsver vietējo un reģionālo pašvaldību (VRP) būtisko lomu nacionālo atjaunošanas plānu (NAP) izstrādē, atjaunojamo teritoriju apzināšanā un rādītāju noteikšanā saskaņā ar vietējām prioritātēm un kopienas vajadzībām, publiskā un privātā līdzfinansējuma apzināšanā, ieinteresēto personu un sabiedrības iesaistē un vietēju, integrētu, konkrētai vietai pielāgotu atjaunošanas pasākumu īstenošanā; uzsver vietējo un reģionālo pašvaldību būtisko nozīmi procesā, kura mērķis ir uzraudzīt un ziņot par progresu virzībā uz pilsētu ekosistēmu un citu ekosistēmu mērķiem, kas ietilpst vietējo administratīvo vienību robežās; uzskata, ka ir svarīgi nodrošināt, lai uzraudzība un ziņošana nebūtu pārāk apgrūtinoša administratīvā ziņā un lai šā darba atvieglošanai varētu izmantot digitālos rīkus;
5. uzskata, ka vietējām un reģionālajām pašvaldībām atbilstīgi vietējai integrētajai pilsētattīstībai ciešā partnerībā ar dalībvalstīm un vadošajām iestādēm mērķorientēti jānosaka ekosistēmas, tostarp pilsētu zaļās zonas un to kvantitatīvās un kvalitatīvās attīstības vajadzības, lai ņemtu vērā vietējos apstākļus pilsētu struktūras un dabas ziņā, kā arī nodrošinātu taisnīgu pieeju atjaunošanai pilsētu un piepilsētu teritorijās;
6. mudina dalībvalstis nodrošināt, ka nacionālajos atjaunošanas plānos tiek ņemti vērā attiecīgās vietējās teritorijas īpašie sociālekonomiskie, ģeogrāfiskie un vides apstākļi un īpatnības, vietējās sabiedrības iezīmes un reģionālais konteksts, kā arī attiecīgās atjaunošanas vajadzības, it īpaši ļoti jutīgās ekosistēmās, piemēram, tālākajos reģionos, salās, kalnu reģionos, purvos un mitrājos vai citās teritorijās, kurās ir daudz endēmisku vai apdraudētu sugu, kā arī pilsētu ekosistēmās; aicina Dabas atjaunošanas tiesību aktā īpašu uzmanību veltīt īpaši neaizsargātām ekosistēmām, atzīstot to īpašos apstākļus un atjaunošanas vajadzības;
7. uzskata, ka ir jāatzīst biokulturālās mijiedarbības nozīme centienos veidot vietējo identitāti un veicināt lauksaimniecības ainavas ar augstu kultūras un dabas vērtību, jo tās ir pamats, lai globālā mērogā kultūras identitāti atkal veiksmīgi piesaistītu ekosistēmām;
8. atzinīgi vērtē to, ka Eiropas Komisija Dabas atjaunošanas tiesību aktā ir iekļāvusi plašu ietekmes novērtējumu, kas attiecas gan uz subsidiaritātes, gan proporcionalitātes principa piemērošanu.
Pamatojums, kas sniegts saistībā ar Eiropas pievienoto vērtību, kuru rada priekšlikums un izvēršanas pasākumi atbilstīgi ES pilnvarām vides un klimata pārmaiņu jomā, atbilst subsidiaritātes un proporcionalitātes principam.
Tomēr RK norāda, ka nav precizēta 6. panta tiešā un netiešā ietekme, piemēram, finansiālās sekas un ietekme uz dalībvalsts iekšējo pārvaldi un tiesu sistēmu;
9. uzsver, ka ekosistēmām ir būtiska nozīme kā oglekļa krātuvēm un tās aizsargā pret klimata pārmaiņu ietekmi.
Tāpēc ne tikai ir jāizbeidz tāda kaitīga prakse kā mežu izciršana, zemes sablīvēšana vai kūdras ieguve, bet arī jānodrošina mērķtiecīga aizsardzība un atjaunošana, piemēram, strautu, purvu un mitrāju atjaunošana;
10. uzsver, ka regulā ir jāņem vērā atšķirīgie apstākļi un izejas punkti gan valsts, gan vietējā līmenī, piemēram, attiecībā uz administratīvajām vienībām, zaļās zonas blīvumu un struktūru, kā arī vietējā un valsts līmeņa vajadzībām.
Tāpēc būtu jāstiprina integrētas pieejas pilsētu un kopienu attīstībai vietējā līmenī.
Definīcijām un prasībām jābūt skaidrām un piemērotām izmantošanai visā Savienībā;
11. uzsver, ka pilsētām un pašvaldībām ir jāpalielina sava klimatnoturība un šajā nolūkā, atjaunojot kanālus un strautus un radot nelielas ūdensteces, jāaizsargā, jāveicina un jāatjauno zilā infrastruktūra; saistībā ar šo regulu aicina dalībvalstis nodrošināt, ka visas pilsētas un pašvaldības, kurās ir vairāk nekā 20 000 iedzīvotāju, izstrādā, pieņem un īsteno plānus par zaļo un zilo zonu strauju paplašināšanu;
A. Politikas integrācija un saskaņotība
12. atkārtoti uzsver, ka ir svarīgi Dabas atjaunošanas tiesību aktu saskaņot ar spēkā esošo vietējo, reģionālo un citu-vietējo un reģionālo politiku un stratēģijām, un uzsver, ka ir vajadzīgi atbilstoši instrumenti un mehānismi, kas stiprinātu tiesību akta saistošo raksturu un kvalitatīvo ietekmi vietējā un pašvaldību līmenī.
Vienlaikus RK uzsver, ka ir jāstiprina, nevis jāvājina vietējo un reģionālo pašvaldību spēja, izmantojot vietējās zināšanas un vietējos risinājumus, dot ieguldījumu kopīgo dabas aizsardzības mērķu sasniegšanā.
Neraugoties uz vietējo administratīvo vienību administratīvajām struktūrām, pilsētu teritorijas ir jāuzskata par funkcionālām vienībām;
13. uzsver, ka atjaunošanas pasākumi, it īpaši vietējā līmenī, ir daļa no klimatrīcības un pilsētplānošanas, un tie pilsētām un reģioniem jāīsteno, izmantojot vērienīgu rīcībpolitiku, kas sniedzas pāri administratīvajām robežām, un izvērtējot katra pasākuma vispārējo efektivitāti;