2023 5 3
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 157/55
4. pabrėžia pagrindinį vietos ir regionų valdžios institucijų vaidmenį kartu rengiant nacionalinius atkūrimo planus, nustatant atkūrimo sritis ir rodiklius, grindžiamus vietos prioritetais ir bendruomenės poreikiais, viešuoju ir privačiu bendru finansavimu, suinteresuotųjų subjektų ir visuomenės dalyvavimu bei vietinių, integruotų, teritorinių atkūrimo veiksmų vykdymu; pabrėžia svarbų vietos ir regionų valdžios institucijų vaidmenį stebint ir teikiant ataskaitas apie pažangą siekiant miestų ir kitų ekosistemų, kurios patenka į vietos administracinių vienetų ribas, tikslų; mano, jog svarbu užtikrinti, kad stebėsena ir ataskaitų teikimas nebūtų per didelė administracinė našta ir kad būtų galima taikyti skaitmenines priemones darbui palengvinti;
5. primygtinai reikalauja, kad vietos ir regionų valdžios institucijos, atsižvelgdamos į savo vietos integruotą miestų plėtrą ir glaudžiai bendradarbiaudamos su valstybių narių valdymo institucijomis, nustatytų tikslines ekosistemas, įskaitant miestų žaliąsias zonas ir su tuo susijusį kiekybinį ir kokybinį vystymosi poreikį, kad būtų atsižvelgta į vietos miesto struktūros ir gamtines sąlygas ir užtikrintas teisingas požiūris į atkūrimą miestų ir priemiesčių teritorijose;
6. ragina valstybes nares užtikrinti, kad nacionaliniuose atkūrimo planuose būtų atsižvelgta į konkrečias socialines ir ekonomines, geografines ir aplinkos sąlygas bei atitinkamos vietos ypatumus, vietos bendruomenę ir regioninį kontekstą, taip pat į atitinkamus atkūrimo poreikius, ypač susijusius su labai pažeidžiamomis ekosistemoms, pavyzdžiui, atokiausiais regionais, salomis, kalnų regionais, pelkynais ir šlapynėmis ar kitomis vietovėmis, kuriose gausu endeminių arba nykstančių rūšių, taip pat miestų ekosistemomis; ragina nacionaliniuose atkūrimo planuose aiškiai pabrėžti ypač pažeidžiamas ekosistemas, pripažįstant ypatingas jų sąlygas ir atkūrimo poreikius;
7. primygtinai ragina pripažinti biokultūrinės sąveikos svarbą formuojant vietos tapatybę ir skatinant didelės kultūrinės ir gamtinės vertės ūkininkavimo kraštovaizdžius, nes jie sudaro sėkmės atkuriant kultūrinę tapatybę su ekosistemomis pasauliniu mastu pagrindą;
8. palankiai vertina tai, kad Europos Komisija į nacionalinius atkūrimo planus įtraukė išsamų poveikio vertinimą, susijusį su subsidiarumo ir proporcingumo principų taikymu.
Pateikti argumentai dėl pasiūlymo Europos pridėtinės vertės ir priemonių, priklausančių ES kompetencijai aplinkos ir klimato kaitos srityse, diegimo atitinka subsidiarumo ir proporcingumo principus; vis dėlto atkreipia dėmesį į tai, kad 6 straipsnyje nėra išvardijamos tiesioginės ir netiesioginės pasekmės, pavyzdžiui, finansinės pasekmės ir poveikis valstybių narių vidaus administravimui ir teismų sistemoms;
9. pabrėžia nepakeičiamą ekosistemų vaidmenį anglies kaupimo ir apsaugos nuo klimato kaitos poveikio srityse.
Tam būtina ne tik nutraukti žalingą praktiką, pavyzdžiui, miškų kirtimą, žemės sandarinimą arba durpių gavybą, bet ir tikslingai saugoti ir atkurti, pavyzdžiui, upelius, pelkynus ir šlapžemes;
10. pabrėžia, kad reglamente turi būti atsižvelgiama į skirtingas sąlygas ir aplinkybes tiek nacionaliniu, tiek vietos lygmeniu, pavyzdžiui, susijusias su administraciniais vienetais, tankumu ir žaliosiomis erdvėmis, taip pat į vietos ir nacionalinius poreikius.
Todėl reikėtų stiprinti miestų ir bendruomenių plėtros integruotą požiūrį vietos lygmeniu.
Apibrėžtys ir reikalavimai turi būti aiškūs ir aktualūs visoje Sąjungoje;
11. pabrėžia, kad miestai ir savivaldybės turi didinti savo atsparumą klimato kaitai saugodami, skatindami ir atkurdami savo mėlynąją infrastruktūrą – atkurdami kanalus, upelius ir įrengdami nedidelius vandens telkinius; ragina valstybes nares pagal šį reglamentą užtikrinti, kad visi miestai ir savivaldybės, kuriuose gyvena daugiau kaip 20 000 gyventojų, parengtų, priimtų ir įgyvendintų sparčios žaliųjų ir mėlynųjų erdvių plėtros planus;
A.
Politikos integravimas ir nuoseklumas
12. pakartoja, kad svarbu integruoti nacionalinius atkūrimo planus į esamą vietos, regioninę ir kitą subnacionalinio lygmens politiką ir strategijas, ir pabrėžia, kad reikia tinkamų priemonių ir mechanizmų, kuriais būtų stiprinamas privalomas teisės aktų pobūdis ir kokybinis veiksmingumas vietos ir subnacionaliniu lygmenimis; kartu pabrėžia, kad reikia stiprinti vietos ir regionų valdžios institucijų galimybes savo žiniomis ir vietos sprendimais prisidėti prie bendrų gamtos apsaugos tikslų įgyvendinimo, o ne joms kliudyti.
Nepaisant vietos administracinių vienetų administracinių struktūrų, miestų teritorijų klausimas turi būti sprendžiamas kaip funkcinių vienetų klausimas;
13. pabrėžia, kad atkūrimo priemonės, ypač vietos lygmeniu, yra klimato politikos veiksmų ir miestų planavimo dalis.
Jas turi įgyvendinti savivaldybės, vykdydamos plataus užmojo politiką neapsiribojant administravimu ir vertindamos bendrą kiekvienos priemonės veiksmingumą;