3.5.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 156/33
Produkta specifika
“Sidra da Madeira” atšķiras ar to, ka tas ir dabīgs (dažreiz gāzēts) sidrs ar plašu krāsu, aromātu un garšu daudzveidību un rezonējošu skābumu, kas tam ir piešķīris ļoti lielu popularitāti patērētāju vidū un kas rodas, fermentējot no dažādiem tādu svaigo augļu maisījumiem vai kombinācijām spiestu dabisko sulu, kuri novākti no tradicionālajām un citām ābolu un dažkārt bumbieru šķirnēm, ko audzē augļu dārzos, kuri iestādīti dažādās Madeiras salas vietās ar mērenāku mikroklimatu un skābāku augsni, kas piešķir šiem augļiem to specifiskās organoleptiskās īpašības.
Šo dzērienu ļoti labi zina arī ražotāji un patērētāji, jo tas vienmēr ir bijis ļoti nozīmīgs iedzīvotājiem salas apvidos, kur ir labvēlīgi apstākļi sidra pagatavošanā izmantoto svaigo augļu audzēšanai un kur tika izstrādāta vistradicionālākā sidra darīšanas metode, kā arī tika ieviesta jauna prakse, kas atļauta attiecībā uz šā veida dzērienu, lai uzlabotu un diferencētu tā ražošanu.
Šajās vietās katru gadu notiek arī festivāli un folkloras pasākumi, lai popularizētu vietējo “Sidra da Madeira” un ābolus un bumbierus, no kuriem to gatavo.
Ģeogrāfiskā apgabala specifika
Dabas faktori.
Madeira ir vulkāniska sala Ziemeļatlantijas subtropu reģionā.
Tās reljefs ir ļoti nevienmērīgs; stāvus kalnus atdala dziļas ielejas, veidojot centrālu kalnu grēdu, kura stiepjas no austrumiem uz rietumiem perpendikulāri valdošajiem vējiem un kuras augstums pārsniedz 1 200 m.
Pateicoties ģeogrāfiskajai atrašanās vietai, Madeirā ir maigs klimats, ko raksturo tikai nelielas temperatūras svārstības, izņemot augstākās vietas, kur temperatūra ir zemāka.
Salas kalnainā reljefa un pasātu ietekmē ir izveidojušies dažādi mikroklimati: dienvidu puse ir saulaina un atrodas aizvējā, bet ziemeļu puse ir ēnaina, vēsāka un mitra.
Visplašāk izplatītās bazaltiskās augsnes īpašības mainās, palielinoties augstumam un no tā izrietošajām izmaiņām klimatā, kas kļūst mitrāks un aukstāks.
Tāpēc “Sidra da Madeira” ražošanai izmantotos augļus galvenokārt audzē salas apgabalos ar mērenāku un mitrāku mikroklimatu: galvenokārt vairāk nekā 400 m augstumā dienvidu pusē un vairāk nekā 300 m augstumā ziemeļu pusē, kur pārsvarā ir daļēji skāba vai skāba brūnaugsne vai vulkāniska augsne ar labu aerāciju un drenāžu.
Cilvēkfaktori.
Starp augļu kokiem, kurus 15. gadsimta 20. gados ieviesa pirmie portugāļu kolonisti, bija daudzas no Portugāles ievestas ābeļu un bumbieru šķirnes, kurām apgabalos ar mērenāku mikroklimatu un pārsvarā smilšainām māla augsnēm ar vidēju vai augstu skābumu bija ideāli augšanas apstākļi.
Uzskata, ka “Sidra da Madeira” ražošana sākās, tiklīdz augļu dārzi sāka ražot pietiekami daudz augļu patēriņam un pārstrādei.
To apstiprina hronista Gomes Eanes de Zurara (1410–1474) liecības un citi dokumenti, kuros norādīts, ka starp krājumiem, ko Portugāles flotes mēdza iekraut Madeiras salā, sākot no 15. gadsimta vidus, bija atrodams ābolu vīns.
Ir arī zināms, ka no 17. gadsimta sākuma ābolu vīns tika ražots līdzās Madeiras vīnam, izmantojot tās pašas spiešanas iekārtas, un dažos gadījumos to pat izmantoja Madeiras vīna viltošanai līdz tam laikam, kad 20. gadsimta sākumā ieviesa aizliegumu ražot ābolu vīnu nolūkā viltot Madeiras vīnu.
Šā aizlieguma dēļ vietējie ražotāji sāka raudzēt ābolu sulu jauna dzēriena darīšanai, kuru viņi sākotnēji dēvēja par “cidra” vai “sidra” un pēc tam par “Sidra da Madeira”, lai atšķirtu to no citur ražotā sidra.
Raksts, kuru 1906. gadā publicēja agronoms João da Mota Prego (1859–1931) un kurā aprakstītas metodes, kas izmantojamas sidra darīšanai Madeirā, aicinot vietējos ražotājus sākt sidra ražošanu, deva ievērojamu ieguldījumu tā ražošanas attīstībā, un daudzi ražotāji joprojām ievēro viņa ieteikumus.
Turklāt, aprakstot augļkopības attīstību Madeirā 1947. gadā, agronoms Vieira Natividade (1899–1968) kartēja plašo ābolu un bumbieru šķirņu klāstu šajā salā un identificēja novadus, kuros sidra darīšanas tradīcija turpinās.