2023.5.3.
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
C 156/33
A termék sajátosságai A „Sidra da Madeira” almabor különlegessége, hogy természetes (néha szénsavas) almabor, melyet a színek, aromák és ízek széles skálája, valamint élénk savtartalom jellemez, ami a fogyasztók körében igen népszerűvé tette, és ami Madeira különböző településeinek ültetvényein termesztett és betakarított hagyományos és egyéb alma-, és olykor körtefajták friss gyümölcsének – mely sajátos érzékszervi tulajdonságait Madeira mérsékeltebb mikroklímájának és savanyúbb talajának köszönheti – különféle elegyeiből vagy kombinációiból préselt természetes lé erjesztésének az eredménye.
A termelők és a fogyasztók is nagyon jól ismerik, mivel a szigeten – melyen kedvezőek a feltételek a készítéséhez felhasznált friss gyümölcs termesztéséhez, mely az almabor készítésének leghagyományosabb módszerének otthona, és melyen új gyakorlatokat engedélyeztek ezen italféleség előállításának tökéletesítése és megkülönböztetése céljából – mindig is nagyon fontos volt a települések és lakóik számára.
Ezeken a településeken fesztiválokat és népművészeti rendezvényeket is szerveznek, amelyekre minden évben sor kerül a „Sidra da Madeira”, valamint a készítéséhez alapanyagként felhasznált almák és körték népszerűsítésére.
A földrajzi terület sajátossága Természeti tényezők.
Madeira az Atlanti-óceán északi részének szubtrópusi régiójában található vulkanikus sziget.
Domborzata nagyon egyenetlen, mély völgyekkel elválasztott meredek hegyek jellemzik, melyek egy keletről nyugat felé húzódó középső hegyvonulatot alkotnak.
A helyvonulat merőleges az uralkodó szélirányra, tengerszint feletti magassága helyenként meghaladja az 1 200 métert.
Madeira éghajlata földrajzi elhelyezkedése miatt enyhe, a magasabban fekvő területek kivételével – ahol alacsonyabb hőmérséklet jellemző – csupán kismértékű hőmérsékletingadozás jellemzi.
A sziget hegyvidéki domborzata és a passzátszeleknek való kitettsége a mikroklímák széles skáláját hozta létre, a déli oldal napsütéses és védett, míg az északi oldal árnyékos, hűvösebb és nedves.
A domináns bazaltos talajok jellemzői a tengerszint feletti magasság növekedésével, valamint az éghajlat ebből következő változásával – amely egyre nedvesebbé és hidegebbé válik – együtt változnak.
Ez az oka annak, hogy a „Sidra da Madeira” előállításához használt gyümölcsöt főként a sziget mérsékeltebb és nedvesebb mikroklímájával rendelkező területeken termesztik – a déli oldalon főként 400 méter feletti tengerszint feletti magasságon, az északi oldalon pedig 300 méteres tengerszint feletti magasságon –, ahol a félig savanyútól savanyúig terjedő kambiszolok és andoszolok vannak túlsúlyban, amelyek jól szellőző és jó vízelvezetésű talajok.
Emberi tényezők.
Az 1420-as években az első portugál telepesek által betelepített gyümölcsfák között számos, Portugáliából behozott alma- és körtefajta szerepelt, amelyek ideális termesztési feltételekre leltek a mérsékeltebb mikroklímával és túlnyomórészt homokos agyagtalajokkal rendelkező területeken, amely talajok közepes vagy magas savtartalmúak.
Úgy vélik, hogy a „Sidra da Madeira” készítése azonnal megkezdődött, amikor a gyümölcsösökben elegendő mennyiségű gyümölcs termett fogyasztásra és feldolgozásra.
Ezt támasztják alá a Gomes Eanes de Zurara (1410–1474) krónikás beszámolói és más feljegyzések is, amelyek szerint az „almabor” a XV. század közepétől folyamatosan megtalálható volt azok között a készletek között, amelyeket a portugál flották szállítottak el Madeira szigetéről.
Az is ismert, hogy a XVII. század elejétől kezdve az „almabort” a madeirai bor mellett készítették, ugyanazoknak a préseknek a használatával és bizonyos esetekben még a hamísításához is felhasználták azt, egészen addig, amíg a XX. század elején bevezették annak tilalmát, hogy az almából hamisított madeirai bor előállítása céljából bort készítsenek.
Ez a tilalom azt eredményezte, hogy a helyi termelők elkezdték az almalevüket erjeszteni, hogy egy „új italt” készítsenek, amelyet eleinte úgy hívtak, hogy „cidra” vagy „sidra”, majd később „Sidra da Madeira”-nak nevezték el, hogy megkülönböztessék a máshol előállított almabortól.
A João da Mota Prego (1859–1931) agronómus által 1906-ban közzétett cikk, amely ismerteti „az almabor Madeirán történő készítéséhez” használandó módszereket, és felhívást intéz a helyi termelőkhöz, hogy kezdjenek almaborké­ szítésbe, jelentős mértékben hozzájárult annak kialakuláshoz, és számos termelő ma is követi az agronómus ajánlásait.
Ezenkívül a madeirai gyümölcstermesztés 1947-es alakulásának ismertetésekor Vieira Natividade (1899–1968) agronómus feltérképezte a szigeten található alma- és körtefajták széles skáláját, és azonosította azokat a községeket, ahol az almaborkészítés hagyománya folytatódott.