3.5.2023
ET
Euroopa Liidu Teataja
C 156/33
Toote eripära
Siidrit „Sidra da Madeira“ eristab see, et tegemist on naturaalse (vahel karboniseeritud) siidriga, millele on omane värvuste, aroomide ja maitsete paljusus ning elav happesus, mistõttu see on tarbijate hulgas väga populaarne.
Siidri omadused on tugevalt seotud asjaoluga, et see valmib naturaalse mahla kääritamisel, mida pressitakse saare eri paigus asuvates viljapuuaedades kasvatatud traditsiooniliste ja muude õunasortide ning mõnikord ka pirnisortide viljadest, mille ainulaadsete organoleptiliste omaduste kujunemisele aitavad kaasa saare mõõdukas mikrokliima ja tugevalt happeline mullastik.
Jook on hinnatud nii tootjate kui ka tarbijate seas.
See on alati olnud väga tähtis nende paikkondade elanike jaoks, kus on joogi valmistamiseks kasutatavate puuviljade kasvatamiseks soodsad tingimused, kus arendati välja traditsiooniline siidri valmistamise meetod ning kus on heaks kiidetud ja juurutatud siidri valmistamise uusi tavasid, et parendada selle tootmist ja tuua esile siidri eripära.
Neis paigus toimuvad igal aastal ka „Sidra da Madeira“ ja selle valmistamiseks kasutatavate õunte ja pirnide tutvustamiseks pidustused ja pärimusüritused.
Geograafilise piirkonna eripära
Looduslikud tegurid.
Madeira on vulkaanilist päritolu saar Põhja-Atlandi subtroopilises piirkonnas.
Selle reljeef on väga ebaühtlane: sügavate orgudega eraldatud järsud mäed moodustavad idast läände kulgeva keskse mäeaheliku, mille tipud ulatuvad kõrgemale kui 1 200 meetrit ning mis kulgeb risti valitsevate tuulte suunaga.
Tulenevalt geograafilisest asukohast on Madeira kliima leebe, temperatuur kõigub vaid vähesel määral, välja arvatud kõrgemates kohtades, kus temperatuurid on madalamad.
Kuna saare reljeef on mägine ja saar on avatud passaattuultele, on siin tekkinud mitmesuguse mikrokliimaga piirkondi: lõunaosa on päikeseline ja kaitstud, põhjaosa varjuline, jahedam ja niiskem.
Kuna suuremal kõrgusel on kliima niiskem ja külmem, muutuvad ka domineerivate basaltmuldade omadused.
Sellepärast kasvatatakse „Sidra da Madeira“ tootmiseks kasutatavaid puuvilju saare mõõdukama ja niiskema mikrokliimaga aladel – enamasti 400 m kõrgusel lõunaosas ja 300 m kõrgusel põhjaosas –, kus on valdavalt hea õhustusega ning vett hästi läbi laskvad poolhappelised kuni happelised leostunud ja vulkaanilised mullad.
Inimtegurid.
1420. aastatel esimeste portugallastest asukate introdutseeritud viljapuude hulgas oli arvukalt Portugalist toodud õuna- ja pirnipuude sorte, mille jaoks mõõdukama mikrokliimaga ja keskmise kuni suure happesusega valdavalt liivaste savimuldadega alad pakkusid ideaalseid kasvutingimusi.
Arvatakse, et siidrit „Sidra da Madeira“ hakati tootma niipea, kui viljapuuaedades oli tarbimiseks ja töötlemiseks piisavalt puuvilju.
Seda kinnitavad krooniku Gomes Eanes de Zurara (1410–1474) märkmed ja paljud muud andmed, mille kohaselt on Portugali laevastiku Madeira saarelt saadud varude seas õunaveini nimetatud juba alates 15. sajandi keskpaigast.
Samuti on teada, et alates 17. sajandist toodeti lisaks Madeira veinile ka nn õunaveini, kasutades samu presse, ja mõnel juhul tehti seda isegi veini võltsimiseks, kuni 20. sajandil keelustati õuntest veini – võlts-Madeira veini – tootmine.
Keeld tähendas, et kohalikud tootjad hakkasid õunamahla kääritama, et teha „uut jooki“, mida nad algul nimetasid „cidra“ või „sidra“ ja seejärel „Sidra da Madeira“, selleks et eristada seda mujal toodetud siidrist.
Agronoom João da Mota Prego (1859–1931) avaldas 1906. aastal artikli, milles ta kirjeldab meetodeid, mida kasutatakse „siidri valmistamiseks Madeiral“, ning kutsus kohalikke tootjaid siidrit valmistama.
Tema artikkel andis märkimisväärse panuse siidritootmise arendamisse ja paljud tootjad järgivad praegugi tema soovitusi.
Järgmiseks kaardistas agronoom Vieira Natividade (1899–1968), kes kirjeldas 1947. aastal puuviljakasvatust Madeiral, suure hulga õuna- ja pirnipuude sorte ning märkis ära omavalitsused, kus siidrivalmistamise traditsioon oli säilinud.