27.4.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 146/27
— EØSU er også i tvivl om, hvorvidt IBAN-kontrollen er en rent valgfri tjeneste, som forbrugeren skal vælge til for hver transaktion, eller om den gælder for alle transaktioner.
I nogle situationer (f.eks. en mobilbetaling) kan det være meget kompliceret at styre og gøre transaktionen besværlig for betaleren — vedkommende vil være tvunget til at træffe en beslutning, hver gang kreditoverførslen igangsættes, og klikke flere gange end nødvendigt. — EØSU ser gerne, at IBAN-kontrollen ikke begrænses til straksbetalinger, men udvides til at omfatte klassiske kreditoverførsler, indtil de leveres af betalingstjenesteudbydere. — E-pengeinstitutter og betalingsinstitutter er på nuværende tidspunkt undtaget fra denne forordnings anvendelsesområde.
Denne undtagelse bør ophøre, når disse institutter har fået adgang til betalingssystemerne efter ændringen af direktivet om endelig afregning.
Betalingstjenesteudbydere uden for banksektoren bør være omfattet af forordningen, så længe deres udbud af betalingstjenester omfatter drift af en betalingskonto og gennemførelse af kreditoverførsler.
Indtil da er det nødvendigt at præcisere, hvordan reglerne for IBAN-kontrol og ansvar anvendes, når disse tredjeparter benyttes til at igangsætte straksbetalinger. 4.2.
EØSU er af den opfattelse, at tjenesternes tilgængelighed for de europæiske forbrugere og virksomheder er afgørende for, at straksbetalinger i EU bliver en succes.
Desto flere betalingstjenesteudbydere, der tilbyder straksbetalinger, desto større succes vil straksbetalingerne få i EU.
EØSU støtter derfor idéen om at give e-pengeinstitutter og betalingsinstitutter mulighed for at deltage i betalingssystemer som direkte deltagere og ser også et potentiale for at udvide Kommissionens forslag om straksbetalinger til EU's syv medlemsstater uden for euroområdet, som indgår i det indre marked.
4.3.
EØSU mener, at Kommissionen i tillæg til den foreslåede forordning bør:
— give kunderne mulighed for at blive underrettet via elektronisk realtidsnotifikation, når der konstateres en uoverensstemmelse mellem betalingsmodtagerens navn og IBAN eller enhver anden identifikationskode, der anvendes, som angivet af betaleren.
Denne tjeneste skal være obligatorisk og uden særskilt gebyr — sikre, at den modtagende bank, når den opdager en uoverensstemmelse i forbindelse med IBAN-kontrollen, underretter den afsendende bank om situationen.
Den afsendende bank informerer derefter forbrugeren om denne uover­ ensstemmelse, og betalingstransaktionen afbrydes — sikre, at det, når der konstateres en uoverensstemmelse, og forbrugeren alligevel beslutter at bekræfte straksbetalingen, står helt klart for forbrugeren, at den afsendende bank ikke længere er ansvarlig, hvis forbrugeren ikke har angivet den korrekte modtager, og tranaktionen dermed ikke havner hos den rigtige — foreslå målrettede foranstaltninger til forbedring af bekæmpelsen af svig, da IBAN kun vedrører godkendte push-betalinger.
Dette kan ske i samordning med udviklingen af ordningen for betalingsanmodninger, der er oprettet af European Payment Council (EPC), som også forvalter SEPA-ordningen for strakskreditoverførsler.
5.
Sanktioner 5.1.
En meget høj andel af grænseoverskridende betalinger i euro afvises uberettiget af betalingstjenesteudbydere på grund af problemer med at kontrollere anvendelsen af sanktioner.
De offentlige myndigheder, der er ansvarlige for at håndhæve sanktionerne, giver betalingstjenesteudbyderne oplysninger om de virksomheder, der er omfattet af sanktioner i kraft af kontrol eller ejerskab.
Desværre er det ikke ualmindeligt, at offentlige myndigheder i forskellige lande har forskellige fortolkninger af kriterierne eller årsagerne til en ændring af ejerskabet og har forskellige holdninger til anvendelsen af sanktioner over for sådanne virksomheder.
Som følge heraf kan et selskab pålægges sanktioner i ét land, men ikke i et andet.
Det vil derfor være vigtigt at: a) medtage og redegøre for bestemmelser i forordningen, der skal sikre en ensartet anvendelse af EU-retten, herunder: — hvordan betalingstjenesteudbydere, der opererer i flere lande, bør vurdere sådanne situationer, og hvilke skridt betalingstjenesteudbyderne bør tage — hvordan sådanne oplysninger vil blive udvekslet internt i EU — hvordan spørgsmålet om skadeserstatning vil blive behandlet i sådanne sager