CS
27.4.2023
Úřední věstník Evropské unie
C 146/27
— EHSV má rovněž pochybnosti o tom, zda by kontrola čísla IBAN měla být čistě nepovinnou službou, kterou si spotřebitel musí aktivně zvolit, ať už pro každou transakci jednotlivě, nebo pro všechny své transakce.
V některých situacích (jako v případě mobilních plateb) se může jednat o velmi komplikovanou záležitost a služba se také může stát méně pohodlnou pro plátce – ten by byl nucen se rozhodovat pokaždé, když je úhrada iniciována, a zbytečně klikat vícekrát, než je zapotřebí. — EHSV by si přál, aby se ověřování čísla IBAN neomezovalo pouze na okamžité platby, ale aby do té doby, dokud poskytovatelé platebních služeb nezačnou okamžité platby poskytovat, bylo rozšířeno i na klasické úhrady. — Instituce elektronických peněz a platební instituce jsou prozatím z oblasti působnosti tohoto nařízení vyloučeny.
Tato výjimka by měla být zrušena, jakmile bude těmto institucím po změně směrnice o neodvolatelnosti zúčtování udělen přístup k platebním systémům.
Na nebankovní poskytovatele platebních služeb by se nařízení vztahovat mělo, pokud jejich nabídka platebních služeb zahrnuje vedení platebního účtu a provádění úhrad.
Do té doby je třeba vyjasnit, jakým způsobem budou uplatňována pravidla pro ověřování čísla IBAN a pravidla týkající se odpovědnosti v případech, kdy budou tyto třetí strany využívány k iniciování okamžitých plateb. 4.2.
EHSV zastává názor, že pro úspěch okamžitých plateb v EU bude mít zásadní význam dostupnost služeb pro evropské spotřebitele a podniky.
Čím více poskytovatelů platebních služeb proto začne okamžité platby nabízet, tím úspěšnějšími se okamžité platby v EU stanou.
EHSV proto podporuje myšlenku povolit institucím elektronických peněz a platebním institucím, aby se zapojily do platebních systémů jako přímí účastníci, a rovněž spatřuje potenciál, pokud jde o rozšíření působnosti návrhu Komise týkajícího se okamžitých plateb i na sedm členských států EU, které nejsou členy eurozóny, ale jsou součástí jednotného evropského trhu.
4.3.
EHSV se domnívá, že kromě navrhovaného nařízení by Evropská komise měla:
— umožnit zákazníkům, aby byli formou okamžitého elektronického oznámení upozorněni, pokud je zjištěn nesoulad mezi jménem příjemce a číslem IBAN nebo jakýmkoliv jiným využívaným identifikátorem poskytnutým plátcem.
Tato služba musí být povinná a nesmí být zatížena zvláštním poplatkem, — zajistit, aby v případě, že je v rámci ověřování čísla IBAN bankou příjemce zjištěn nesoulad, tato banka informovala o situaci banku příkazce.
Banka příkazce poté o tomto nesouladu informuje svého zákazníka a platební transakce je pozastavena, — zajistit, aby v případě, že je zjištěn nesoulad a spotřebitel se přesto rozhodne okamžitou platbu potvrdit, bylo spotřebiteli naprosto jasné, že v případě, že neuvedl správného příjemce, banka příkazce je v této věci nadále zproštěna odpovědnosti, — navrhnout cílená opatření ke zlepšení boje proti podvodům, neboť IBAN se bude týkat pouze povolených plateb přes odkaz.
To je možné koordinovat s vývojem systému žádostí o úhradu zřízeného Evropskou radou pro platební styk, která je rovněž správcem systému okamžitých bezhotovostních převodů SEPA (SCT Inst.).
5.
Sankce 5.1.
Velmi vysoký podíl přeshraničních plateb v eurech je poskytovateli platebních služeb neoprávněně zamítnut kvůli problémům s ověřováním uplatňování sankcí.
Veřejné orgány odpovědné za vymáhání sankcí dodávají poskytovatelům platebních služeb informace o společnostech, na něž se sankce vztahují v souvislosti s tím, kdo je ovládá nebo vlastní.
Bohužel však nezřídka dochází k tomu, že veřejné orgány v různých zemích přistupují rozdílně k výkladu kritérií nebo důvodů pro změnu vlastnictví a zastávají odlišná stanoviska ohledně uplatňování sankcí vůči těmto podnikům.
V důsledku toho se může stát, že jsou určitým společnostem v jedné zemi sankce uloženy, ale v jiné nikoliv.
Proto je důležité: a) do nařízení zahrnout ustanovení, která zajistí jednotné uplatňování práva EU (a tato ustanovení v rámci nařízení také vysvětlit), pokud jde o to: — jak by poskytovatelé platebních služeb působící v několika zemích měli tyto situace posuzovat a jaké kroky by měli přijímat, — jakým způsobem budou tyto informace sdíleny v rámci EU, — jak bude v takových případech řešena otázka náhrady škody;