26.4.2023
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 143/17
Tvärtom har domstolen ansett att detta begrepp inte kan tolkas på olika sätt i enlighet med medlemsstaternas lagstiftning, utan har en självständig betydelse som är specifik för Europeiska unionens lagstiftning.
Den har ansett att begreppet arbetstagare inte kan tolkas snävt (35) och dragit slutsatsen att ”begreppet ska definieras enligt de objektiva kriterier som kännetecknar ett anställningsförhållande, med beaktande av de berörda personernas rättigheter och skyldigheter.
Det viktigaste kännetecknet för ett anställningsförhållande är att en person under en viss tid mot ersättning utför arbete åt en annan person under dennes ledning” (36).
Därmed har domstolen förknippat tolkningen av ”arbetstagare” vid tillämpningen av arbetstidsdirektivet med den tolkning som har fastställts i rättspraxis i samband med den fria rörlighet för arbetstagare som stadgas i artikel 45 i fördraget.
Domstolen anser att ”Det ankommer på den nationella domstolen att göra bedömningen med avseende på begreppet arbetstagare.
Den ska då grunda sig på objektiva kriterier och göra en helhetsbedömning av alla omständigheter i det mål som den har att avgöra, avseende arten av såväl det aktuella arbetet som förhållandet mellan parterna i fråga” (37).
Den har emellertid gett vägledning om tillämpningen av dessa kriterier och slagit fast att definitionen av kategorin ”arbetstagare” i unionsrättslig mening är oberoende av definitionen i nationell rätt (38).
Den har till exempel ansett att personer som är anställda vid offentligrättsliga organ är ”arbetstagare” oberoende av den tjänstemannastatus de har (39).
Domstolen har också ansett att tillfällig och säsongsanställd personal med avtal om visstidsanställning som inte omfattas av vissa bestämmelser i lagen om arbete omfattas av begreppet ”arbetstagare” (40).
Vidare har domstolen slagit fast att begreppet ”arbetstagare” kan omfatta personer som har beviljats plats vid arbets- och aktivitetscentrum, oberoende av vederbörandes produktivitetsnivå, hur ersättningen finansieras och om ersättningsnivån är låg (41).
Det avgörande för arbetstidsdirektivets tillämplighet är inte vilken ställning en person har enligt nationell rätt.
I domen Matzak till exempel så klassificerade domstolen en frivillig brandman enligt belgisk lag som ”arbetstagare” i den mening som avses i direktivet (42).
I stället är direktivets tillämplighet avhängig av om personen i fråga kan betecknas som ”arbetstagare” enligt definitionen i unionsrätten.
Bedömningen av detta bygger på olika aspekter av personens arbetssituation, i synnerhet på om denna utför verkligt och faktiskt arbete under ledning och övervakning av en annan person i utbyte mot ersättning.
Detta betyder i sin tur att vissa personer som enligt nationell lagstiftning klassificeras som egenföretagare inte desto mindre av domstolen kan kategoriseras som arbetstagare vid tillämpningen av arbetstidsdirektivet (43).
Domstolen slår till och med fast att ”den omständigheten att en person ska kvalificeras som egenföretagare enligt nationell rätt inte hindrar att denne ska kvalificeras som arbetstagare i unionsrättens mening när dennes oberoende ställning endast är fiktiv och döljer att det egentligen föreligger ett anställningsförhållande” (44).
Domstolen pekar på följande indikatorer för om en person ska klassificeras som arbetstagare: om denne handlar under en arbetsgivares ledning, bland annat beträffande valfriheten gällande arbetstid samt platsen för och innehållet i arbetet (45), inte tar någon del i arbetsgivarens affärsmässiga risker (46) och så länge anställningsförhållandet varar ingår i arbetsgivarens företag (47).
Å (35) Domstolens beslut av den 7 april 2011, Dieter May mot AOK Rheinland/Hamburg – Die Gesundheitskasse, C-519/09, ECLI:EU:C:2011:221, punkt 21.
(36) Dom i mål C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, punkt 28, domstolens dom av den 20 november 2018, Sindicatul Familia Constanţa m.fl. mot Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa, C-147/17, ECLI:EU:C:2018:926, punkt 41, domstolens dom av den 16 juli 2020, UX mot Governo della Repubblica italiana, C-658/18, ECLI:EU:C:2020:572, punkterna 90 och 94, och dom i mål C-742/19, Ministrstvo za obrambo, punkt 49.
(37) Dom i mål C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, punkt 29, dom i mål C-658/18, Governo della Repubblica italiana, punkt 91.
(38) Dom i mål C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, punkt 30.
(39) Domstolens beslut i mål C-519/09, May, punkterna 25–26.
(40) Dom i mål C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, punkterna 30–32.
(41) Domstolens dom av den 26 mars 2015, Gérard Fenoll/Centre d’aide par le travail ”La Jouvene” och Association de parents et d’amis de personnes handicapées mentales (APEI) d’Avignon, C-316/13, ECLI:EU:C:2015:200, punkterna 29–41.
(42) Dom i mål C-518/15, Matzak, punkt 45.
(43) Jämför med domstolens dom av den 4 december 2014, FNV Kunsten Informatie en Media/Staat der Nederlanden, C-413/13, ECLI:EU:C:2014:2411, punkterna 35–37.
(44) Mål C-413/13, FNV Kunsten Informatie en Media, punkt 35.
(45) Domstolens dom av den 13 januari 2004, Debra Allonbymot Accrington & Rossendale College, Education Lecturing Services, trading as Protocol Professional and Secretary of State for Education and Employment, C-256/01, ECLI:EU:C:2004:18, punkt 72.
(46) Domstolens dom av den 14 december 1989, The Queen mot Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate Ltd, C-3/ 87, ECLI:EU:C:1989:650, punkt 36.
(47) Domstolens dom av den 16 september 1999, Criminal proceedings against Jean Claude Becu, Annie Verweire, Smeg NV och Adia Interim NV, C-22/98, ECLI:EU:C:1999:419, punkt 26.