26.4.2023 г.
BG
Официален вестник на Европейския съюз
C 143/17
Обратно, Съдът е постановил, че това понятие не може да има различно тълкуване съгласно всяко национално право, а има самостоятелно, присъщо на правото на Съюза значение.
Той е счел, че понятието „работник“ не може да се тълкува ограничително (35) и е заключил, че то „следва да бъде определено съобразно обективни критерии, които характеризират трудовото правоотношение с оглед на правата и задълженията на съответните лица.
Основната характеристика на трудовото правоотношение обаче е обстоятелството, че през определен период от време лицето предоставя работна сила в полза на друго лице и под негово ръководство, срещу което получава възнаграждение“ (36).
Съдът по този начин свърза тълкуването на понятието „работник“ за целите на Директивата за работното време с тълкуването, установено от съдебната практика в контекста на свободното движение на работници, предвидено в член 45 от Договора.
Съдът постановява, че „в рамките на квалификацията от гледна точка на понятието за работник, която трябва да извърши националната юрисдикция, последната трябва да се основава на обективни критерии и да направи цялостна преценка на всички обстоятелства по делото, с което е сезирана, имащи връзка с естеството както на съответните дейности, така и на отношенията между разглежданите страни“ (37).
Той обаче е издал насоки относно прилагането на тези критерии и е установил, че категорията „работник“ по смисъла на правото на ЕС е независима от категорията, определена в националното право (38).
Той например е постановил, че служителите в публичноправна организация се определят като „работници“, независимо от статута им на държавни служители (39).
Той също така е заключил, че временно и сезонно наети служители по срочни договори, които не подлежат на определени разпоредби от националния кодекс на труда, попадат в обхвата на понятието „работници“ (40).
Съдът също така е постановил, че понятието „работник“ може да обхваща лице, прието в център за подпомагане чрез работа, независимо от степента на производителност на лицето, произхода на средствата, свързани с възнаграждението, или ограничения размер на възнаграждението (41).
Статутът на лицето съгласно националното право не е от решаващо значение за приложимостта на Директивата за работното време.
Например в делото Matzak Съдът квалифицира пожарникар доброволец съгласно белгийското законодателство като „работник“ по смисъла на Директивата (42).
Вместо това приложимостта на директивата ще зависи от това дали съответното лице се определя като „работник“ съгласно определението на понятието „работник“ в съдебната практика на ЕС.
Това се основава на аспекти на конкретните работни условия на лицето, по-специално на това дали то извършва ефективна и реална дейност под ръководството и надзора на друго лице и срещу възнаграждение.
Това от своя страна означава, че някои лица, определени като „самостоятелно заети“ лица съгласно националното право, въпреки това могат да бъдат категоризирани като „работници“ от Съда за целите на прилагането на Директивата за работното време (43).
Съдът действително е постановил, че „квалифицирането като „доставчик на услуги на свободна практика“ съгласно националното право не изключва възможността дадено лице да бъде квалифицирано като „работник“ по смисъла на правото на Съюза, ако е на свободна практика само фиктивно, като по този начин се прикрива реално трудово правоотношение“ (44).
Съдът отбеляза следните елементи като възможни показатели за определянето на дадено лице като „работник“: ако лицето действа под ръководството на работодателя по-специално по отношение на свободата му да избира работното време, мястото на извършване и естеството на работата (45), ако лицето не се излага на свързан с дейността на работодателя търговски риск (46) и ако то е включено в предприятието на работодателя през срока на трудовото правоотношение (47).
От друга страна, изборът на вида работа, на задачите, които (35) Определение на Съда от 7 април 2011 г., Dieter May/AOK Rheinland/Hamburg — Die Gesundheitskasse, C-519/09, ECLI:EU:C:2011:221, т. 21.
(36) Решение по дело C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, т. 28; решение от 20 ноември 2018 г., Sindicatul Familia Constanţa и други/Direcţia Generală de Asistenţă Socială şi Protecţia Copilului Constanţa, C-147/17, ECLI:EU:C:2018:926, т. 41; решение от 16 юли 2020 г., UX/Governo della Repubblica italiana, C-658/18, ECLI:EU:C:2020:572, т. 90 и 94; решение по дело C-742/19, Ministrstvo za obrambo, т. 49.
(37) Решение оп дело C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, т. 29; решение по дело C-658/18, Governo della Repubblica italiana, т. 91.
(38) Решение по дело C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, т. 30. (39) Определение оп дело C-519/09, May, т. 25—26.
(40) Решение по дело C-428/09, Union syndicale Solidaires Isère, т. 30—32.
(41) Решение от 26 март 2015 г., Gérard Fenoll/Centre d'aide par le travail „La Jouvene“ и Association de parents et d'amis de personnes handicapées mentales (APEI) d'Avignon, C-316/13, ECLI:EU:C:2015:200, т. 29—41.
(42) Решение по дело C-518/15, Matzak, т. 45.
(43) Вж. по аналогия решението от 4 декември 2014 г, FNV Kunsten Informatie en Media/Staat der Nederlanden, C-413/13, ECLI:EU:C:2014:2411, т. т. 35—37.
(44) Решение по дело C-413/13, FNV Kunsten Informatie en Media, т. 35.
(45) Решение на Съда от 13 януари 2004 г., Debra Allonby/Accrington & Rossendale College, Education Lecturing Services, trading as Protocol Professional and Secretary of State for Education and Employment, C-256/01, ECLI:EU:C:2004:18, т. 72.
(46) Решение на Съда от 14 декември 1989 г., The Queen/Ministry of Agriculture, Fisheries and Food, ex parte Agegate Ltd, C-3/87, ECLI:EU:C:1989:650, т. 36.
(47) Решение от 16 септември 1999 г., Наказателно производство срещу Jean Claude Becu, Annie Verweire, Smeg NV и Adia Interim NV, C-22/ 98, ECLI:EU:C:1999:419, т. 26.