21.4.2023
SL
Uradni list Evropske unije
C 140/47
1.4 Četudi je obnova narave na zavarovanih območjih zaradi njihovega vse slabšega stanja nujna, pa vsa obnovljena območja ne morejo in ne bi smela postati zavarovana območja.
Čeprav EESO „meni, da je treba del zavarovanih območij strogo zaščititi (brez posegov)“ (2), je še pomembneje zagotoviti rabo, s katero bi na splošno ohranili biotsko raznovrstnost.
Večina območij si mora prizadevati za obnovo svojih ekosistemov na način, ki ne izključuje izvajanja določene in prilagojene gospodarske dejavnosti.
Ekstenzivno kmetijstvo in gozdarstvo sta dejansko prispevala k visoki ravni biotske raznovrstnosti, ki jo je treba danes zaščititi, zato bi bilo treba dodatno podpreti te ekstenzivne oblike kmetijstva in gozdarstva, ki se zdaj zaradi nizke ekonomske vzdržnosti vse bolj opuščajo (3).Sanacija je morda zato bolj primeren znanstveni in politični koncept, usmerjen v zagotavljanje ravnovesja med življenjem in proizvajanjem.
EESO zato priporoča, da se namesto izraza „obnova“ uporablja izraz „sanacija“ (4), zlasti ker narava ni statična in je ni mogoče „obnoviti“ v prvotno stanje kot poškodovano hišo ali osebno vozilo.
Številne študije kažejo, da so ukrepi renaturacije, na primer za šotišča, pogosto dragi, ne da bi z njimi dejansko lahko dosegli pravo in popolno obnovo prvotnega stanja.
Ta ugotovitev vodi k razmisleku o semantiki: cilj uredbe ne bi smel biti ponovna vzpostavitev naravnega stanja okolja, temveč ponovna vzpostavitev ekosistemskih storitev v okolju in s tem podpiranje trajnostne in večnamenske rabe območij.
Ker so ljudje tekom let spremenili naravno okolje, je z znanstvenega vidika „obnova narave“ nemogoča.
Pogojev, značilnih za nekatere ekosisteme iz preteklosti, ni več mogoče popolnoma doseči tudi zaradi vse večjih podnebnih sprememb.
Nasprotno pa je zagotavljanje trajnostnosti okolja s spodbujanjem vzdržnosti ekosistemskih storitev realističen cilj.
EESO se zavzema za ustrezen politični okvir; dokument Komisije na tem področju prinaša razočaranje.
1.5 Fiksen časovni okvir in togi pragovi niso popolnoma primerni za tako nepredvidljiv subjekt, kot je narava.
Določanje strogih rokov za države članice je primerno le pri oblikovanju pogojev upravljanja in načrtovanja.
Pristop bi moral biti prožen, da bi upošteval konkretne potrebe, pogoje, priložnosti, proizvodnjo in dohodke ter izhodišča posameznih naravnih območij.
Predlagana uredba ne prinaša jasnosti glede prednostne razvrstitve in porazdelitve ukrepov za obnovo, ki bi jih morale sprejeti države članice, zato obstaja tveganje, da ne bodo doseženi kakovostni rezultati na stroškovno učinkovit način.
Odločanje na ravni držav članic je nedvomno utemeljeno načelo, saj zagotavlja tudi uresničevanje pravic lastnikov zemljišč ter odraža načeli subsidiarnosti in sorazmernosti.
1.6 Dokument Komisije prinaša razočaranje, kar zadeva splošno oceno učinka, saj bi se morala ta osredotočiti zlasti na gospodarska, socialna in prehranska vprašanja.
EESO zato poziva k dodatni oceni učinka.
1.7 EESO priporoča, da se pri 10-odstotni pokritosti upoštevajo sosednja območja, ki so sicer neproduktivna, a so prav tako zanimiva z vidika biotske raznovrstnosti.
Poudarja, da so v besedilu določeni še zlasti ambiciozni cilji za kmete, in opozarja, da je treba upoštevati vsa naravna okolja, ki so ugodna za vrste.
Pomembno je, da je v izboljšanje naših ekosistemov vključena celotna družba.
EESO v zvezi s tem opozarja na načelo sorazmernosti ukrepov (pravično porazdelitev bremen in stroškov, pa tudi koristi) med različnimi deležniki.
1.8 EESO podpira opredeljeni cilj, saj gre za ambicijo strateškega pomena za prihodnost EU, in priporoča utrditev ciljev s spodbujanjem obnove vseh vodnih okolij, tudi ponovnega namakanja šotišč, zlasti z ekstenzivnimi kmetijskimi dejavnostmi.
Pri tem je treba zagotoviti socialno in ekonomsko trajnostnost kmetijstva in gozdarstva.
1.9 EESO se zaveda, da v Evropi potrebujemo popolnoma novo vodno politiko.
Politika čim hitrejšega odtoka voda z območij, ki se že stoletja izvaja, je imela številne negativne posledice za biotsko raznovrstnost, v tem času pa so bile – med drugim zaradi posledic podnebnih sprememb – očitne tudi negativne posledice za gozdarstvo in kmetijstvo (suša/požari) ter za prebivalce (poplave).
EESO zato poudarja, da se mora voda vrniti v naravo oziroma jo je treba tam zadržati, pri čemer se ne sme zanemariti dejstva, da je človekovo delovanje v številnih primerih še vedno koristno, zlasti z vzdrževanjem vodotokov.
(2) (3) (4)
Mnenje Evropskega ekonomsko-socialnega odbora – Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu, Svetu, Evropskemu ekonomsko-socialnemu odboru in Odboru regij – Strategija EU za biotsko raznovrstnost do leta 2030 – Vračanje narave v naša življenja (COM(2020) 380 final) (UL C 429, 11.12.2020, str. 259).
Informativno poročilo EESO Koristi ekstenzivne živinoreje in organskih gnojil v okviru evropskega zelenega dogovora.
Sanirati pomeni osredotočiti se na ponovno vzpostavitev določenih ekoloških funkcij.