21.4.2023
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 140/47
1.4.
Faptul că sunt necesare demersuri de refacere a naturii în zonele protejate, din cauza stării lor din ce în ce mai precare, nu înseamnă că pot și trebuie să devină zone protejate toate zonele care au făcut obiectul măsurilor de refacere a naturii.
Deși „CESE consideră că este esențial ca unele părți din zonele protejate să fie supuse unei protecții stricte (cu un regim de gestionare fără intervenție)” (2), este cu atât mai important ca utilizarea să asigure conservarea biodiversității globale.
În majoritatea zonelor trebuie avută în vedere reabilitarea ecosistemelor acestora într-un mod care să nu excludă exercitarea unei activități economice specifice și adaptate.
De fapt, utilizarea extensivă a agriculturii și a silviculturii a fost cea care a generat acest nivel ridicat de biodiversitate, care, la ora actuală, trebuie protejat.
Prin urmare, aceste forme extensive de agricultură și silvicultură, abandonate pe scară tot mai largă în zilele noastre deoarece sunt mai puțin viabile din punct de vedere economic, ar trebui să primească un sprijin suplimentar (3).
De aceea, termenul „reabilitare” s-ar putea să fie un termen științific mai adecvat, utilizat și în politicile menite să asigure un echilibru între viață și producție.
Prin urmare, CESE recomandă ca termenul „reabilitare” să fie utilizat în locul termenului „refacere” (4), cu atât mai mult cu cât natura nu este statică și nu poate fi „refăcută” și adusă în starea sa originală, ca o casă sau o mașină stricată.
În acest sens, numeroase studii arată că măsurile de reconstrucție ecologică, de exemplu cele dedicate turbăriilor, presupun adesea costuri semnificative, fără a putea asigura cu adevărat o refacere reală și completă a „stării inițiale”.
Această constatare invită la o reflecție semantică: scopul regulamentului nu ar trebui să fie refacerea stării naturale a mediului, ci refacerea serviciilor ecosistemice ale diverselor habitate și, ca atare, sprijinirea utilizării durabile și multifuncționale a acestor zone.
Întrucât omul a modificat constant natura de-a lungul timpului, o „refacere a naturii” este imposibilă, științific vorbind.
Schimbările climatice progresive pot fi, de asemenea, un factor care explică de ce nu mai pot fi restabilite în totalitate condițiile unor ecosisteme din trecut.
În schimb, asigurarea durabilității mediului prin promovarea durabilității serviciilor ecosistemice este un obiectiv realist.
CESE ar dori să vadă un cadru de politici adecvat.
Din această perspectivă, documentul Comisiei este dezamăgitor.
1.5.
Stabilirea unui calendar fix și a unor praguri rigide nu se potrivește în întregime cu caracterul insesizabil al naturii.
Impunerea unor termene stricte statelor membre este adecvată doar din perspectiva condițiilor administrative și de planificare care trebuie implementate.
Este necesară, însă, o abordare flexibilă pentru a putea lua în considerare nevoile, condițiile, oportunitățile, starea producției și veniturilor și premisele precise ale fiecărei zone naturale.
Regulamentul propus nu este clar în legătură cu prioritizarea și alocarea de către statele membre a măsurilor de refacere și, ca atare, pune în pericol obținerea unor rezultate de înaltă calitate într-un mod eficient din punctul de vedere al costurilor.
Luarea deciziilor la nivelul statelor membre este în mod clar un principiu legitim, deoarece garantează totodată respectarea drepturilor proprietarilor de terenuri și reflectă principiile subsidiarității și proporționalității.
1.6.
Documentul Comisiei este dezamăgitor în ceea ce privește evaluarea globală a impactului, care ar trebui să se concentreze în special asupra aspectelor economice, sociale și alimentare și, prin urmare, CESE solicită o evaluare suplimentară a impactului.
1.7.
CESE recomandă ca zonele adiacente care la început nu sunt productive, dar care sunt totuși extrem de relevante pentru biodiversitate, să fie incluse în obiectivul de 10 %.
CESE subliniază că textul stabilește obiective deosebit de ambițioase pentru agricultori și reamintește importanța luării în considerare a tuturor mediilor naturale favorabile speciilor.
Este însă important ca întreaga societate să fie implicată în îmbunătățirea ecosistemelor noastre.
În acest sens, CESE reamintește principiul proporționalității măsurilor (distribuirea echitabilă a sarcinilor și a costurilor, dar și a beneficiilor) între diferitele părți interesate.
1.8.
CESE sprijină obiectivul stabilit, deoarece se referă la o ambiție strategică pentru viitorul UE, și recomandă consolidarea obiectivelor, încurajându-se, printre altele prin activități agricole extensive, refacerea tuturor mediilor acvatice, inclusiv reumidificarea turbăriilor, asigurând, în același timp, sustenabilitatea socială și economică a agriculturii și a silviculturii.
1.9.
CESE este conștient că avem nevoie de o politică complet nouă în domeniul apei în Europa.
Politica – aplicată timp de secole – de drenare a apei din peisaje cât mai repede cu putință a avut numeroase consecințe negative asupra biodiversității, dar, între timp, parțial ca urmare a schimbărilor climatice, a devenit evident și impactul negativ asupra silviculturii și agriculturii (secetă/incendii) și asupra locuitorilor (inundații).
Prin urmare, CESE subliniază că apa trebuie să revină la natură și trebuie reținută acolo, fără a neglija faptul că acțiunea umană rămâne benefică în multe situații, în special prin întreținerea cursurilor de apă.
(2) (3) (4)
Avizul Comitetului Economic și Social European privind Comunicarea Comisiei către Parlamentul European, Consiliu, Comitetul Economic și Social European și Comitetul Regiunilor – Strategia UE privind biodiversitatea pentru 2030 – Readucerea naturii în viețile noastre [COM(2020) 380 final] (JO C 429, 11.12.2020, p. 259).
Raport de informare al CESE privind beneficiile creșterii extensive a animalelor și ale îngrășămintelor organice în contextul Pactului verde european.
„Reabilitare” înseamnă concentrarea pe restabilirea anumitor funcții ecologice.