2023 4 21
LT
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
C 140/17
3.2.
Naujoji darbotvarkė remiasi įsitikinimu, kad tiktai dirbant kartu ir vadovaujantis partnerystės dvasia galima sėkmingai spręsti būsimus strateginius uždavinius taip, kad tai būtų naudinga abiem pusėms.
Darbotvarkėje numatyta parengti specialų ekonominių investicijų planą, kuriuo remiantis turėtų būti skatinamas kaimyninių Viduržemio jūros regiono šalių socialinės ir ekonominės padėties gerinimas 2021–2027 m.
Kaip nurodė vyriausiasis įgaliotinis Josepas Borrellis, bendras tikslas – sukurti taikią, saugią, demokratiškesnę, draugiškesnę aplinkai, klestinčią ir įtraukią Viduržemio jūros regiono kaimynystę.
3.3.
Tyrime „Bridging the Sea“ (2), kurį neseniai paskelbė Med Dialogue for Rights and Equality, nurodyta, kad beveik 63 % kaimyninėse Viduržemio jūros regiono šalyse dirbančių pilietinės visuomenės organizacijų sprendžia tokius uždavinius kaip demokratijos ir teisių įtvirtinimas, o daugiau nei 53 % jų, be kita ko, kovoja su socialine ir ekonomine nelygybe.
Atrodo, kad vis svarbesnis tampa jų informuotumas ir dėmesys ekologijos bei aplinkos problemoms.
Šie duomenys patvirtina, kad yra sukurti tvirti pagrindai ir kad būtina didinti paramą pilietinei visuomenei siekiant geriau spręsti ateities uždavinius.
3.4.
Per pastaruosius du dešimtmečius kaimyninių Viduržemio jūros regiono šalių pilietinė visuomenė tapo labiau matoma.
Dėl jos aktyvumo pavyko sušvelninti pandemijos pasekmes gyventojams sveikatos priežiūros ir socialinės apsaugos srityse, bet kartu paaiškėjo, jog būtina imtis veiksmų siekiant sustiprinti pilietinės visuomenės pajėgumus ir gebėjimus, kad jos veikla būtų sėkmingesnė.
3.5.
Viduržemio jūros regionas, kaip ir likusi pasaulio dalis, po COVID-19 pandemijos išgyveno stiprų ekonominį ir socialinį šoką.
Pasekmes sveikatos priežiūros ir socialinės apsaugos srityse dar labiau sustiprino tai, kad, visų pirma silpniausiose šalyse, nėra tinkamos viešosios sveikatos priežiūros infrastruktūros.
Pandemijos krizė sutapo su krizėmis įvairiose šalyse, kilusiomis dėl įvairių veiksnių, kaip antai silpnos ekonominės ir socialinės padėties, aukšto nedarbo lygio ir konfliktų tam tikrose teritorijose, pavyzdžiui, Libijoje ir Sirijoje, padarinių.
3.6.
Viduržemio jūros regiono valstybių Vyriausybės iš esmės skirtingai, bet nedelsdamos reagavo į pandemijos plitimą, taikydamos paramos darbuotojams ir įmonėms priemones, taip pat bendradarbiaudamos su socialiniais partneriais ir pilietinės visuomenės organizacijomis, nors jos dažnu atveju įsitraukė nepakankamai, o kai kuriais atvejais apskritai liko nuošalyje.
Siekdamos suvaldyti pandemijos padarinius, beveik visos Viduržemio jūros regiono valstybės, pavyzdžiui, Marokas, Egiptas, Jordanija ir Libanas, taikė izoliavimo, komendanto valandos ir judėjimo suvaržymo priemones.
3.7.
Po pandemijos krizės daugelis Vyriausybių pradėjo įgyvendinti skatinamąją politiką siekdamos kovoti su ekonomikos krize ir paremti konkrečius sektorius, skatindamos gamybą, taikydamos mokestines ir ekonomines lengvatas ir investicijų pritraukimo priemones.
3.8.
Pandemija sukėlė neigiamų ekonominių padarinių visame Viduržemio jūros regione ne tik dėl tokių veiksnių kaip vidinės ir išorinės paklausos sumažėjimas ir vartojimo kritimas, bet ir dėl finansinės padėties blogėjimo ir valstybių skolų didėjimo.
Nuo pandemijos krizės pradžios šio regiono valstybių Vyriausybės skyrė papildomų lėšų sveikatos priežiūros sistemai ir ekonomikai, siekdamos paremti tam tikrus sektorius.
Dėl šios priežasties beveik visų Viduržemio jūros regiono šalių biudžeto deficitas gerokai išaugs.
3.9.
Varžomosios priemonės stipriai paveikė transporto sektorių, kuriame buvo uždraustas ir sumažintas tarpvalstybinis judėjimas, todėl vienu labiausiai dėl pandemijos krizės nukentėjusių sektorių tapo turizmas.
Ekonominio bendradarbiavimo ir plėtros organizacijos (EBPO) vertinimu šis sektorius susitraukė 45–70 %, o tarptautinio turizmo mastas sumažėjo 60– 80 % (3).
Turizmas yra vienas svarbiausių Viduržemio jūros regiono šalių ekonomikos sektorių, o Jungtinių Tautų prekybos ir plėtros konferencijos (UNCTAD) duomenimis, Egiptas ir Marokas yra vienos labiausiai dėl krizės nukentėjusių šalių visame pasaulyje (4).
3.10.
Labai mažos, mažosios ir vidutinės įmonės bei savarankiškai dirbantys asmenys sudaro didelę Pietinės pakrantės šalių ekonomikos dalį.
Jų pajamos gerokai sumažėjo, didžiajai daliai jų teko sumažinti ir darbuotojų skaičių.
Todėl šiuo tikslu reikės įdiegti struktūrines priemones, kurios padėtų MVĮ įveikti krizę, augti ir diegti inovacijas, kartu sprendžiant tiek skaitmeninimo, tiek priklausomybės nuo iškastinio kuro mažinimo uždavinius.
(2) (3) (4)
https://meddialogue.eu/wp-content/uploads/2021/02/Publication-Bridging-the-sea.pdf https://read.oecd-ilibrary.org/view/?ref=124_124984-7uf8nm95se&title=Covid-19_Tourism_Policy_Responses&_­ ga=2.143901749.1647750476.1622806508-1692148678.1622806341 https://unctad.org/system/files/official-document/ditcinf2020d3_en.pdf