21.4.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 140/47
1.4.
Selv om det også er nødvendigt at genoprette naturen i beskyttede områder på grund af deres stadig ringere tilstand, er det ikke alle genoprettede områder, der skal og kan blive til beskyttede områder.
Selv om EØSU anser det for »helt afgørende«, at en del af de beskyttede områder underlægges streng beskyttelse (forvaltning uden indgreb) (2), er det endnu vigtigere at sikre biodiversitetsbevarende anvendelser over hele linjen.
De fleste områder skal sigte mod at genforvilde deres økosystemer, uden at det udelukker udøvelsen af specifikke og tilpassede økonomiske aktiviteter.
Det er nemlig først og fremmest ekstensive anvendelser inden for landbrug og skovbrug, der set ud fra et nutidigt synspunkt har skabt det høje niveau af biodiversitet, der nu skal beskyttes.
Disse omfattende former for landbrug og skovbrug, som i dag i stigende grad opgives på grund af deres ringe økonomiske levedygtighed, bør derfor også støttes (3).
Derfor kunne udtrykket genforvildning måske være et mere passende videnskabeligt og politisk udtryk for at sikre en balance mellem levevis og produktion.
EØSU anbefaler derfor, at man ophører med at bruge termen »genopretning« og i stedet anvender termen »genforvildning« (4), da naturen ikke er noget statisk, der kan »genoprettes« tilbage til sin oprindelige stand, som f.eks. et hus eller en bil, der er gået i stykker.
En lang række undersøgelser viser, at genopretningsforanstaltninger, f.eks.
af tørvemoser, i mange tilfælde har betydelige omkostninger, uden at de reelt er i stand til at sikre en reel og fuldstændig genopretning af den »oprindelige tilstand«.
Vi må tænke over, hvad vi ønsker at opnå.
Formålet med forordningen bør ikke være at genoprette miljøets naturlige tilstand, men derimod at aktivere dets økosystemtjenester og dermed støtte en bæredygtig, multifunktionel anvendelse af disse arealer.
Da menneskerne har ændret naturens beskaffenhed i årenes løb, er det videnskabeligt umuligt at vende tilbage til en »genopretning af naturen«.
Progressive klimaændringer kan også ligge til grund for, at vilkårene for nogle økosystemer fra fortiden ikke længere kan opnås fuldstændigt.
Omvendt er det et realistisk mål at sikre bevarelsen af miljøet ved at fremme økosystemtjenesternes bæredygtighed.
EØSU efterlyser en passende politikramme.
Netop i den henseende er Kommissionens dokument skuffende.
1.5.
En fast tidsplan og faste tærskler passer ikke synderligt sammen med naturens uhåndgribelige karakter.
Det er kun passende at pålægge medlemsstaterne strenge frister i forbindelse med de administrations- og planlægningsmæssige krav, der skal indføres.
Der er imidlertid behov for en fleksibel tilgang for at tage højde for de nøjagtige behov, betingelser, muligheder, produktions- og indkomststatus og udgangspunktet for hvert naturområde.
Forslaget til forordning er uklart med hensyn til betydningen af en omhyggelig prioritering og tildeling af de genopretningsforanstaltninger, som medlemsstaterne bør foretage, hvilket bringer opnåelsen af resultater af høj kvalitet i fare.
Beslutningstagning på medlemsstatsniveau er klart et berettiget princip, da det også sikrer overholdelse af jordejernes rettigheder og afspejler nærhedsprincippet og proportionalitetsprincippet.
1.6.
Kommissionens dokument er skuffende med hensyn til den overordnede konsekvensanalyse, som især bør fokusere på økonomiske, sociale og fødevarerelaterede spørgsmål, og EØSU opfordrer derfor til en yderligere konsekvensanalyse.
1.7.
EØSU anbefaler, at tilstødende områder, der som udgangspunkt ikke er produktive, men som også er yderst relevante for biodiversiteten, medtages i dækningen på 10 %.
EØSU understreger, at teksten fastsætter særligt ambitiøse mål for landbrugerne, og fremhæver betydningen af at tage hensyn til alle naturlige miljøer, der er gunstige for arterne.
Det er imidlertid vigtigt at inddrage hele samfundet i at forbedre vores økosystemer.
I den forbindelse minder EØSU om princippet om proportionalitet, hvad angår foranstaltningerne (retfærdig fordeling af byrderne og omkostningerne, men også af fordelene) mellem de forskellige aktører.
1.8.
EØSU støtter det fastsatte mål, da det drejer sig om en strategisk ambition for EU's fremtid, og anbefaler at styrke målene ved at tilskynde til genopretning af alle vandmiljøer, herunder genopretning af tørveområder, navnlig gennem omfattende landbrugsaktiviteter, og samtidig sikre landbrugets og skovbrugets sociale og økonomiske bæredygtighed.
1.9.
EØSU er klar over, at vi har brug for en helt ny vandpolitik i Europa.
Den politik, man i flere århundreder har bedrevet, og som går ud på hurtigst muligt at dræne vandet fra landskabet, har haft mange negative konsekvenser for biodiversiteten.
I mellemtiden er den negative indvirkning på skovbrug og landbrug (tørke/brande) og beboere (oversvømmelser) — delvis som følge af klimaændringerne — også blevet tydelig.
EØSU understreger derfor, at vandet skal tilbage til, hhv. tilbagebeholdes i, naturen, og at man ikke må glemme, at menneskelige aktiviteter fortsat er gavnlige i mange situationer, navnlig hvad angår vedligeholdelse af vandløb.
(2) (3) (4)
Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalgs udtalelse om meddelelse fra Kommissionen til Europa-Parlamentet, Rådet, Det Europæiske Økonomiske og Sociale Udvalg og Regionsudvalget — EU's biodiversitetsstrategi for 2030 — Naturen skal bringes tilbage i vores liv (COM(2020) 380 final) (EUT C 429 af 11.12.2020, s. 259).
EØSU's informationsrapport om Fordele ved ekstensivt husdyrbrug og organiske gødningsstoffer inden for rammerne af den europæiske grønne pagt.
Genforvildning betyder, at der fokuseres på at genoprette visse økologiske funktioner.