C 134/4
SK
Úradný vestník Európskej únie
17.4.2023
Ďalší účastníci konania: Európska centrálna banka (ECB), Lotyšská republika, Európska komisia, Ivan Fursin, Igors Buimisters, C & R Invest SIA, Figon Co. Ltd, GCK Holding Netherlands BV, Rikam Holding SA
Návrhy odvolateľky Odvolateľka navrhuje, aby Súdny dvor: — zrušil rozsudok napadnutý odvolaním, — vyhlásil za neplatné rozhodnutie ECB ECB/SSM/2016-529900WIP0INFDAWTJ81/2 WOANCA-2016-0005 z 11. júla 2016 (ďalej len „napadnuté rozhodnutie“) vo vzťahu k odvolateľke, — uložil ECB povinnosť nahradiť trovy konania odvolateľky a trovy tohto odvolacieho konania a — pokiaľ Súdny dvor nemôže rozhodnúť vo veci z hmotnoprávneho hľadiska sám, aby vrátil vec Všeobecnému súdu.
Odvolacie dôvody a hlavné tvrdenia Na podporu svojho odvolania uvádza odvolateľka tri odvolacie dôvody.
Prvý odvolací dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil viacerých pochybení v súvislosti s otázkou zastúpenia odvolateľky, ktorú Súdny dvor (veľká komora) preskúmal vo svojom rozsudku z 5. novembra 2019, ECB a iní/Trasta Komercbanka a iní (C-663/17 P, C-665/17 P a C-669/17 P, EU:C:2019:923).
Odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne odmietol tvrdenie odvolateľky týkajúce sa toho, že ECB neoznámila napadnuté rozhodnutie odvolateľke, pretože Všeobecný súd v tejto súvislosti skreslil skutkový stav veci a nezohľadnil dôsledky záverov Súdneho dvora uvedených v odseku 72 jeho rozsudku z 8. júla 1999, Hoechst/Komisia (C-227/92 P, EU:C:1999:360).
Okrem toho odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne odmietol tvrdenie odvolateľky, pokiaľ ide o neexistenciu zastúpenia odvolateľky počas konania vedúceho k vydaniu napadnutého rozhodnutia.
Všeobecný súd skreslil skutkový stav veci, keď nezohľadnil, že v napadnutom rozhodnutí sa výslovne uvádza, že odvolateľka nebola zúčastnená na konaní vedúcom k vydaniu napadnutého rozhodnutia a podľa názoru ECB nemusela byť zúčastnená na konaní.
Odvolateľka napokon tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne odmietol tvrdenie odvolateľky, že došlo k porušeniu práva odvolateľky byť vypočutý, a že toto pochybenie bolo tiež založené na tom, že Všeobecný súd nezohľadnil, že odvolateľka nebola zúčastnená na konaní vedúcom k vydaniu napadnutého rozhodnutia.
Druhý žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd sa dopustil pochybenia vo vzťahu k tomu, ako Všeobecný súd pristupoval na jednej strane k rozhodnutiu ECB pred preskúmaním zo strany Administratívneho revízneho výboru ECB (ďalej len „ARV“), a na druhej stane k rozhodnutie ECB po preskúmaní zo strany ARV.
V tejto súvislosti odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd porušil legitímne očakávania, ktoré vytvoril prostredníctvom svojho uznesenia zo 17. novembra 2021, Trasta Komercbanka/ECB (T-247/16 RENV, neuverejnené, EU:T:2021:809).
Tretí žalobný dôvod je založený na tvrdení, že Všeobecný súd nesprávne zamietol žalobný dôvod odvolateľky spočívajúci v porušení článku 24 ods.
7 SSMR (1), keď nesprávne usúdil, že toto ustanovenie predpokladá rozhodnutie s účinkom ex tunc.
Tento názor Všeobecného súdu považovala za nesprávny aj Komisia [pozri odsek 37 uznesenia zo 17. novembra 2021, Trasta Komercbanka/ECB (T-247/16 RENV, neuverejnené, EU:T:2021:809)].
(1)
Nariadenie Rady (EÚ) č. 1024/2013 z 15. októbra 2013, ktorým sa Európska centrálna banka poveruje osobitnými úlohami, pokiaľ ide o politiky týkajúce sa prudenciálneho dohľadu nad úverovými inštitúciami (Ú. v.
EÚ L 287, 2013, s. 63).