17.4.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 134/5
Appel iværksat den 21 februar 2023 af Firearms United Network, Tomasz Walter Stępień, Michał Budzyński og Andrzej Marcjanik til prøvelse af dom afsagt af Retten den 21. december 2022 i sag T-187/21, Firearms United Network m.fl. mod Kommissionen (Sag C-105/23 P) (2023/C 134/07) Processprog: polsk Parter Appellanter: Firearms United Network, Tomasz Walter Stępień, Michał Budzyński og Andrzej Marcjanik (ved Rechtsanwältin E. Woźniak)
De andre parter i appelsagen: Europa-Kommissionen, Forbundsrepublikken Tyskland, Den Franske Republik og Det Europæiske Kemikalieagentur
Appellanterne har nedlagt følgende påstande — Den appellerede dom ophæves i sin helhed, og de påstande, som appellanterne nedlagde i søgsmålet for Retten, tages til følge.
— Subsidiært ophæves den appellerede dom i sin helhed, og sagen hjemvises til Retten.
— Kommissionen tilpligtes at betale omkostningerne i forbindelse med denne appelsag og sagen for Retten.
Anbringender og væsentligste argumenter — Retten har tilsidesat artikel 88, stk.
1 og 2, i Rettens procesreglement, sammenholdt med dette procesreglements artikel 91, litra e), med artikel 19, stk.
1 og 3, litra a), TEU og med artikel 47 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, idet den ikke tog appellanternes påstand om godkendelse og fremlæggelse af et bevis i form af en sagkyndig erklæring til følge og begik en række processuelle fejl ved bevisbedømmelsen og fejl ved de konstateringer, som den foretog i sin dom.
— I forbindelse med sagen bedømte Retten de fremlagte beviser fejlagtigt og nåede derfor til den urigtige antagelse, at det ikke var lykkedes for appellanterne at rejse tvivl om analyserne og de hævdelser, som dannede grundlaget for indførelsen i retsordenen af Kommissionens forordning (EU) 2021/57 af 25. januar 2021 om ændring af bilag XVII til Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr.
1907/2006 om registrering, vurdering og godkendelse af samt begrænsninger for kemikalier (REACH) for så vidt angår blyhagl i eller omkring vådområder (1).
— Retten konstaterede fejlagtigt i den appellerede dom, at den i forordning (EU) 2021/57 opstillede formodning er en formodning, der kan afkræftes.
Appellanterne fremhæver, at i enhver retsorden, der hviler på retsstatsprincippet, skal en formodning, der kan have negative virkninger for en borger, kunne afkræftes.
Det forhold alene, at en formodning kan afkræftes, fratager den derfor ikke det forhold, at den er retsstridig.
Desuden skal anvendelsen af formodningen altid være klart begrundet.
I den appellerede dom ses der imidlertid bort fra, at forordning (EU) 2021/57 ikke gennemfører dette princip, og at der deri ikke er anført nogen argumenter, der kunne udgøre legitime grunde for en formodning, hvormed en borger pålægges yderligere processuelle pligter.
Anvendelsen af formodninger på en måde, der ikke sikrer, at borgerens processuelle rettigheder overholdes, kan igen føre til en tilsidesættelse af uskyldformodningen og til en tilsidesættelse af retten til forsvar.
— Retten har, idet den har frifundet Kommissionen i sagen til prøvelse af forordning (EU) 2021/57, og dermed opretholdt forordningen i EU’s retsorden, tilsidesat bestemmelser i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, nemlig artikel 16, artikel 17, stk.
1, artikel 21, stk.
1, artikel 45, stk.
1, artikel 48, stk.
1, og artikel 52, stk.
1, samt bestemmelser i EU-traktaten, nemlig artikel 2, artikel 3, stk.
2 og 3, og artikel 5, stk.
2, 3 og 4.