14.4.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 132/59 Trešdiena, 2022. gada 5. oktobris
AE.
tā kā ES Ūdens pamatdirektīvā ir atzīts, ka ūdens nav parasta prece, bet ir mantojums, kas jāaizsargā, jāaizstāv un pret kuru jāizturas kā pret mantojumu;
AF. tā kā kopš 2020. gada 6. decembra ūdens tiek kotēts Volstrītas preču nākotnes līgumu tirgū; tā kā saskaņā ar īpašā referenta jautājumos par cilvēktiesībām uz drošu dzeramo ūdeni un sanitāriju Pedro Arrojo viedokli ūdens ir mūsu sabiedrībai vitāli svarīgu vērtību kopums, ko tirgus loģika neatzīst un tāpēc nevar pienācīgi pārvaldīt, nemaz nerunājot par to, ka tas nevar notikt finanšu jomā, kurā pastāv tik daudz spekulāciju; tā kā vairāki ANO eksperti uzskata, ka spekulatīvas pieejas piemērošana cilvēku dzīvei un cieņai būtisku aktīvu pārvaldībā pārkāpj nabadzībā dzīvojošo cilvēku cilvēktiesības, padziļina dzimumu nevienlīdzību un palielina atstumto kopienu neaizsargātību;
AG.
tā kā valdībām ir pienākums nodrošināt visiem nepieciešamo minimālo ūdens un sanitārijas līmeni; tā kā ANO īpašā referenta par cilvēktiesībām uz drošu dzeramo ūdeni un sanitāriju 2021. gada 16. jūlija ziņojumā ir uzsvērts, ka ūdens būtu jāuzskata par sabiedrisku labumu un būtu jāapsaimnieko saskaņā ar pieeju, kuras pamatā ir cilvēktiesības, garantējot tiesības uz ūdeni un sanitāriju un ūdens ekosistēmu ilgtspēju; tā kā ūdensapgāde un sanitārija ir vispārējas nozīmes pakalpojumi un ienākumiem no ūdens apsaimniekošanas cikla vajadzētu segt jebkādus ar to saistītus izdevumus un sistēmas uzlabošanas izmaksas ar nosacījumu, ka tiek ievērotas sabiedrības intereses;
AH.
tā kā, kā atzīts ES cilvēktiesību pamatnostādnēs par drošu dzeramo ūdeni un sanitāriju, valstīm ir pienākums ievērot, aizsargāt un īstenot šīs tiesības un trešām personām būtu stingri jāatturas no iejaukšanās tiesību uz ūdeni un sanitāriju izmantošanā;
AI.
tā kā darba ņēmēji, kas strādā sanitārijas ķēdē, saskaras ar daudziem riskiem, tostarp veselības riskiem, ko rada nestabili darba apstākļi; tā kā viņi bieži vien tiek nodarbināti neoficiāli un viņus neaizsargā darba tiesības; tā kā mūsu tiesības uz ūdensapgādi un sanitāriju nedrīkst tikt īstenotas uz sanitārijas jomas darbinieku drošības, cieņas un labklājības rēķina,
1. atkārtoti apstiprina, ka tiesības uz drošu dzeramo ūdeni un sanitāriju ir cilvēktiesības un ir savstarpēji papildinošas; uzsver, ka piekļuve tīram dzeramajam ūdenim ir neatņemama veselīgas un cieņpilnas dzīves sastāvdaļa un ir būtiska cilvēka cieņas veidošanai; uzsver, ka tiesības uz ūdeni ir būtisks priekšnoteikums citu tiesību izmantošanai, un tāpēc to pamatā jābūt sabiedrības interesēm, sabiedriskajam labumam un globālajam labumam;
2. uzsver, ka pienācīga piekļuve WASH iekārtām un tiesības uz veselību un dzīvību ir savstarpēji atkarīgas un ir būtisks priekšnoteikums sabiedrības veselībai un cilvēces attīstībai; uzsver dzeramā ūdens nepieciešamību saistībā ar pandēmijām un aicina Komisiju, dalībvalstis un trešās valstis veikt atbilstīgus pasākumus un izstrādāt stratēģijas un politikas nostādnes, lai visiem cilvēkiem varētu sniegt pietiekamu aizsardzību;
3. uzsver, ka tiesību uz drošu dzeramo ūdeni un sanitāriju atzīšana par cilvēktiesībām bija būtisks solis ceļā uz lielāku sociālo taisnīgumu un taisnīgumu vides jomā; apstiprina, ka progresu iespējams uzlabot, piešķirot šai jomai augstāku politisko prioritāti un nodrošinot labāku attiecīgo politikas virzienu īstenošanu un uzraudzību, efektīvāku finansēšanu un pārskatatbildību un sabiedrības līdzdalību, jo īpaši visvairāk atstumto sabiedrības locekļu līdzdalību, it sevišķi jaunattīstības valstīs; uzsver, ka, piešķirot ES fondu līdzekļus un veidojot palīdzības programmas, augsta prioritāte būtu jāpiešķir palīdzībai droša dzeramā ūdens un sanitārijas pakalpojumu nodrošināšanai;
4. atgādina par valstu atbildību veicināt un aizsargāt visas cilvēktiesības, kas ir universālas, nedalāmas, savstarpēji atkarīgas un saistītas un kas jāveicina un jāīsteno taisnīgi, vienlīdzīgi un bez diskriminācijas; tādēļ atkārtoti norāda, ka valstīm ir jānodrošina vispārēja, pienācīga un cenas ziņā pieejama piekļuve pietiekamam, kvalitatīvam un drošam dzeramajam ūdenim un labāka piekļuve ūdenim sanitārijas un higiēnas nolūkos; atgādina, ka tiesības uz ūdeni nozīmē, ka ūdensapgādes pakalpojumiem jābūt pieejamiem visiem;
5. atgādina, ka valstis, kas ratificē cilvēktiesību līgumu, apņemas aizsargāt, ievērot un izpildīt saistības, kas noteiktas starptautiskajā, valsts, reģionālajā un vietējā cilvēktiesību aizsardzības sistēmā; šajā sakarībā uzskata, ka starptautiskajai sabiedrībai, atzīstot tiesības uz ūdeni un sanitāriju, būtu jāparedz aizsardzības un īstenojamības mehānismi, un tādēļ aicina ES veicināt aizsardzības mehānismus starptautiskā, reģionālā un valsts līmenī, lai nodrošinātu, ka tiesību uz ūdeni un sanitāriju īstenošana valstīm nav fakultatīva, bet gan obligāta; aicina ES un dalībvalstis rādīt piemēru un ratificēt attiecīgās konvencijas, piemēram, Protokolu par ūdeni un veselību un 1992. gada Konvenciju par robežšķērsojošo ūdensteču un starptautisko ezeru aizsardzību un izmantošanu;