27.3.2023
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
C 112/15
i) Omiterea de către legiuitorul spaniol la articolul 48 alineatul 2 din textul consolidat al Legii privind statutul lucrătorilor și la articolele 177, 178 și 179 din textul consolidat al Legii generale privind securitatea socială a unei reglementări care să implice o evaluare a nevoilor specifice ale familiei monoparentale, în contextul concilierii vieții profesionale cu viața privată, cu repercusiuni asupra perioadei de îngrijire a nou născutului, comparativ cu copilul născut într o familie biparentală în care ambii părinți se așteaptă să aibă acces la concediu plătit, în cazul în care amândoi îndeplinesc condițiile de acces la prestația de securitate socială, este conformă cu Directiva 2019/1158, care impune o evaluare specifică, printre altele, a situației nașterii copilului într o familie monoparentală, pentru a determina condițiile de acces la concediul pentru creșterea copilului și formulele detaliate ale acestuia?
ii) În lipsa unei prevederi legale specifice instituite de legiuitorul spaniol, condițiile pentru efectuarea concediului pentru nașterea copilului, condițiile de acces la prestația financiară de securitate socială și regimul efectuării concediului pentru creșterea copilului și, în special, posibila prelungire a duratei acestuia ca urmare a absenței unui alt părinte decât mama biologică care să se ocupe de îngrijirea copilului trebuie interpretate în mod flexibil în conformitate cu reglementarea comunitară?
(1)
JO L 188, 12.7.2019, p. 79–93.
Cerere de decizie preliminară introdusă de Audiencia Provincial de Alicante (Spania) la 7 noiembrie 2022 – Julieta, Rogelio/Agencia Estatal de la Administración Tributaria (Cauza C-687/22) (2023/C 112/20) Limba de procedură: spaniola Instanța de trimitere Audiencia Provincial de Alicante
Părțile din procedura principală Apelante: Julieta, Rogelio
Intimată: Agencia Estatal de la Administración Tributaria
Întrebările preliminare i) Este posibilă aplicarea principiului interpretării conforme cu articolul 23 alineatul (4) din [Directiva (UE) 2019/1023] (1) în cazul în care situația de fapt (caz care se regăsește în speță, având în vedere data cererii de remitere de datorie) a avut loc în intervalul dintre intrarea în vigoare a directivei și data-limită de transpunere, iar legislația națională aplicabilă [Texto refundido de la Ley Concursal (textul consolidat al Legii privind insolvența, denumit în continuare „TRLC” (în redactarea sa rezultată din Decretul legislativ regal 1/20)] nu este cea care transpune directiva (Legea 16/22)?
ii) O legislație națională precum cea spaniolă, în termenii prevăzuți de TRLC (în redactarea sa rezultată din Decretul legislativ regal 1/2020), care nu oferă nicio justificare pentru excluderea creanței de drept public nestinse de la remiterea de datorie, este compatibilă cu articolul 23 alineatul (4) din directivă și cu principiile sale directoare privind remiterea de datorie?
Această legislație, în măsura în care exclude creanța de drept public de la remiterea de datorie și nu este justificată în mod corespunzător, compromite sau aduce atingere îndeplinirii obiectivelor prevăzute de directivă?