C 112/28
ET
Euroopa Liidu Teataja
27.3.2023
Teised menetlusosalised: Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Komisjon, Prantsuse Vabariik, Madalmaade Kuningriik
Apellandi nõuded Apellant palub Euroopa Kohtul:
— tühistada Üldkohtu 30. novembri 2022. aasta kohtuotsus liidetud kohtuasjades T-316/14 RENV ja T-148/19 osas, milles jäeti rahuldamata hagid, mis esitati nõukogu 26. märtsi 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/513 (1), nõukogu 31. juuli 2015. aasta rakendusmääruse (EL) 2015/1325 (2), nõukogu 21. detsembri 2015. aasta rakendusmääruse 2015/2425 (3), nõukogu 12. juuli 2016. aasta rakendusmääruse 2016/1127 (4), nõukogu 27. jaanuari 2017. aasta rakendusmääruse (EL) 2017/150 (5), nõukogu 4. augusti 2017. aasta rakendusmääruse (EL) 2017/1420 (6), nõukogu 8. jaanuari 2019. aasta otsuse (ÜVJP) 2019/25 (7) ja nõukogu 8. augusti 2019. aasta otsuse (ÜVJP) 2019/1341 (8) peale PKK-d (tuntud ka kui KADEK ja KONGRA-GEL) puudutavas osas;
— teha käesoleva apellatsioonkaebuse esemeks olevates küsimustes lõplik otsus ning tühistada need rakendusmäärused ja otsused PKK-d (tuntud ka kui KADEK ja KONGRA-GEL) puudutavas osas;
— mõista seoses käesoleva apellatsioonkaebusega ja liidetud kohtuasjadega T-316/14 RENV ja T-148/19 apellandi kantud kohtukulud koos intressiga välja nõukogult.
Väited ja peamised argumendid Apellant väidab, et Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuses järgmised vead:
I. Üldkohus rikkus õigusnormi seoses ühise seisukoha (9) 2001/931 (edaspidi „ühine seisukoht“) artikli 1 lõike 3 esimese lõiguga, täpsemalt seoses tõlgendusega, mis anti selles mainitud sõnale „eesmärgid“, ning selle kohaldamisega käesoleval juhtumil.
Üldkohus järeldas vääralt, et ühise seisukoha artikli 1 lõike 3 rikkumise väide tuleb tagasi lükata.
II.
Üldkohus leidis vääralt, et nõukogu võis tugineda Ühendkuningriigi siseministri 29. märtsi 2001. aasta määrusele (edaspidi „UK 2001 otsus“) kui otsusele ühise seisukoha artikli 1 lõike 4 tähenduses, kuna ei ole selge, kas UK 2001 otsusega seoses seletuskirjas mainitud sündmused on aluseks UK 2001 otsusele, need sündmused on asjakohasuse minetanud ja need ei toeta järeldust, et apellant oli terrorirühmitus selle artikli tähenduses.
Üldkohus jõudis väärale järeldusele, et ühise seisukoha artikli 1 lõigete 3 ja 4 rikkumise väide tuleb osas, milles vaidlustatud meetmed põhinevad UK 2001 otsusel, tagasi lükata.
III.
Üldkohus leidis vääralt, et nõukogu läbivaatamine vastas ühise seisukoha artikli 1 lõikest 6 tulenevatele kohustustele, see viidi läbi nõuetekohaselt ja apellandi väide, et nõukogu rikkus artikli 1 lõiget 6, tuleb tagasi lükata osas, milles see puudutab 2015–2017. aasta meetmeid ja 2019. aasta otsuseid.
IV.
Üldkohus rikkus õigusnormi seoses proportsionaalsuse põhimõttega ning kohaldas seda käesolevas asjas valesti.