16.3.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 100/109
3.6.
Forslaget til direktiv udvider listen over situationer med ikkedomsbaserede konfiskationsforanstaltninger, der er baseret på straffesager, til andre tilfælde, hvor en straffedom ikke er mulig på grund af objektive omstændigheder i form af immunitet, amnesti og forældelse.
EØSU anerkender Kommissionens bestræbelser på at begrænse disse tilfælde, da de kan misbruges eller anvendes med henblik på chikane eller forfølgelse.
3.7.
Forslaget til direktiv indeholder en ny konfiskationsmekanisme, der sikrer konfiskation af aktiver, der ikke er direkte knyttet til en forbrydelse, der er opført i direktivet, men som er baseret på mistanke om ulovlige formuegoder/formuegoder opnået gennem kriminelle aktiviteter.
På trods af den obligatoriske retslige procedure forud for afgørelsen om konfiskation og anklagemyndighedens bevisbyrde for at knytte det pågældende aktiv til kriminel aktivitet er der behov for flere garantier for at udelukke ethvert muligt misbrug under proceduren.
De nationale jurisdiktioner følger forskellige veje, lige fra konfiskation i henhold til civilretten til strafferetlig konfiskation.
Forslaget til direktiv bør omfatte standarder for tiltaltes proceduremæssige rettigheder og garantier og sikre, at dommere og anklagere har adgang til passende uddannelse.
3.8.
Den begrænsede virkning af bestemmelsen om social genanvendelse i konfiskationsdirektivet kræver, at medlemsstaterne i højere grad tilskyndes til at medtage passende foranstaltninger til at sikre bestemmelsens effektivitet.
EØSU anmoder Kommissionen om at være mere ambitiøs i sine bestræbelser på at gøre den sociale genanvendelse af konfiskerede aktiver effektiv og fastsætte en minimumsprocentdel for social genanvendelse for medlemsstaterne.
Det er af afgørende betydning for den sociale samhørighed, at de berørte samfund får direkte genoprettende skadeserstatning og får gavn af udbyttet af denne skadeserstatning.
Desuden har lokalsamfundene brug for bedre bistand, der kan bidrage til at øge deres modstandsdygtighed over for organiseret kriminalitet, og civilsamfundet skal inddrages i forvaltningen og afhændelsen af konfiskerede aktiver.
3.9.
Som det også fremgår af konfiskationsdirektivet, vil ofres ret til erstatning ikke blive berørt af konfiskations­ foranstaltningerne.
Forslaget til direktiv sikrer dog stadig ikke, at erstatningen til ofrene prioriteres i kreditorrækkefølgen.
Samtidig er borgere fra tredjelande ikke tilstrækkeligt beskyttet af forslaget til direktiv og anden EU-lovgivning, da den fokuserer på EU-borgere.
3.10.
I konsekvensanalysen påpeges følgende mangler: manglende oplysninger om kontorerne for inddrivelse af aktivers rolle og utilstrækkelige menneskelige, finansielle og tekniske ressourcer afsat til opsporing af aktiver.
Forslaget til direktiv er en reaktion på disse konklusioner og kræver, at der oprettes mindst ét kontor for inddrivelse i hver medlemsstat.
Den udtrykkelige forpligtelse til at stille tilstrækkelige ressourcer til rådighed, så det sikres, at kontorerne for inddrivelse af aktiver bliver effektive, hilses velkommen.
Denne forpligtelse bør dog ledsages af regelmæssig rapportering fra det nationale niveau til Kommissionen om de tildelte ressourcer, således at Kommissionen kan vurdere, om der er fragmentering eller manglende balance mellem de forskellige kontorer for inddrivelse af aktiver.
3.11.
Omkostningerne i forbindelse med forvaltningen af beslaglagte og/eller konfiskerede aktiver kan være betydelige og endda overstige værdien af det pågældende aktiv.
Forslaget til direktiv forpligter de kompetente myndigheder til at vurdere omkostningerne, inden de udsteder en afgørelse om beslaglæggelse.
EØSU bifalder denne foranstaltning som et effektivt og nyttigt instrument, der har til formål at reducere de nødvendige omkostninger og maksimere aktivets efterfølgende værdi.
3.12.
Mekanismen for mellemliggende salg kan anvendes i begrænsede tilfælde, som nu er opført i forslaget til direktiv, og vil sandsynligvis bidrage til en mere effektiv forvaltning af de beslaglagte aktiver.
Selv om mekanismen er tilgængelig i de fleste medlemsstater, anvendes den i mindre målestok og med store forskelle.
Forslaget til direktiv vil sandsynligvis øge anvendelsen af denne mekanisme ved at indføre en enkelt definition og præcisere betingelserne for dens anvendelse.
3.13.
Manglen på omfattende og sammenlignelige statistikker blev anset for at være en væsentlig mangel i bestræbelserne på at gøre systemet til inddrivelse af aktiver mere effektivt.
I den forbindelse stiller forslaget til direktiv krav om, at hver medlemsstat opretter et register over inddrivelse af aktiver, som skal indsamle kodede oplysninger fra de kompetente myndigheder under hele processen for inddrivelse af aktiver.
3.14.
EØSU mener, at en samling af alle relevante retlige bestemmelser om inddrivelse af aktiver i et enkelt direktiv er i overensstemmelse med Kommissionens program for målrettet og effektiv regulering (REFIT) og vil hjælpe de relevante myndigheder og interessenter med at forstå reglerne bedre og bidrage til at forbedre gennemførelsen og effektiviteten af foranstaltninger, der har til formål at øge graden af inddrivelse af ulovlige aktiver i de nationale jurisdiktioner.