13.3.2023
SV
Europeiska unionens officiella tidning
C 94/3
3) Artikel 1.3 i rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299, jämförd med artikel 47 andra stycket i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna,
ska tolkas så,
att en verkställande rättslig myndighet, som ska besluta om huruvida en person som är föremål för en europeisk arresteringsorder ska överlämnas, inte får vägra att verkställa denna order av det skälet att personen i fråga, efter överlämnandet till den medlemsstat som utfärdat arresteringsordern, riskerar att dömas av en domstol som saknar behörighet i detta avseende, såvida inte denna rättsliga myndighet
— dels förfogar över objektiva, trovärdiga, precisa och vederbörligen aktualiserade uppgifter som vittnar om systembrister eller allmänna brister i fråga om hur systemet för rättskipning i den utfärdande medlemsstaten fungerar eller brister som påverkar domstolsskyddet av en objektivt identifierbar personkrets som den berörda personen ingår i, med beaktande av kravet avseende en domstol som har inrättats enligt lag, vilket innebär att de berörda personerna generellt saknar tillgång till ett effektivt rättsmedel i denna medlemsstat som gör det möjligt att kontrollera behörigheten för den brottmålsdomstol som ska döma dem,
— dels konstaterar att det, med beaktande av de särskilda omständigheterna i det aktuella målet, finns grundad anledning att anta, mot bakgrund av bland annat de uppgifter som lämnats av den person som är föremål för den europeiska arresteringsordern avseende hans eller hennes personliga förhållanden, arten av det brott för vilket han eller hon lagförs, det faktiska sammanhang i vilket den europeiska arresteringsordern utfärdats, eller andra relevanta omständigheter, att den domstol som sannolikt kommer att döma i det förfarande som denna person kommer att bli föremål för i den utfärdande medlemsstaten uppenbart saknar behörighet i detta avseende.
Den omständigheten, att den berörda personen har kunnat göra gällande sina grundläggande rättigheter vid domstolarna i den utfärdande medlemsstaten för att ifrågasätta den utfärdande rättsliga myndighetens behörighet och den europeiska arresteringsorder som vederbörande är föremål för, har inte någon avgörande betydelse i detta sammanhang.
4) Artikel 1.3 i rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299, jämförd med artikel 47 andra stycket i stadgan om de grundläggande rättigheterna,
ska tolkas så,
att förekomsten av en rapport från Arbetsgruppen mot godtyckliga frihetsberövanden, i en situation där en person som är föremål för en europeisk arresteringsorder gör gällande att han eller hon efter överlämnandet till den utfärdande medlemsstaten riskerar att dömas av en domstol som saknar behörighet i detta avseende, vilken inte direkt avser denna persons situation, inte ensam kan motivera att den verkställande rättsliga myndigheten vägrar att verkställa denna europeiska arresteringsorder, men att en sådan rapport däremot kan beaktas av denna rättsliga myndighet, tillsammans med andra omständigheter, för att bedöma huruvida det finns systembrister eller allmänna brister i fråga om hur systemet för rättskipning i denna medlemsstat fungerar eller brister som påverkar domstolsskyddet av en objektivt identifierbar personkrets som den nämnda personen ingår i.
5) Artikel 15.2 i rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299,
ska tolkas så,
att den utgör hinder för att den verkställande rättsliga myndigheten vägrar att verkställa en europeisk arresteringsorder av det skälet att den person som är föremål för denna order, efter överlämnandet till den utfärdande medlemsstaten, riskerar att dömas av en domstol som saknar behörighet i detta avseende, utan att först ha begärt kompletterande uppgifter från den utfärdande rättsliga myndigheten.
6) Rådets rambeslut 2002/584, i dess lydelse enligt rambeslut 2009/299,