13.3.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 94/13
3) Vai, interpretējot līdzvērtības principu, atsaucoties uz brīdi, kurā neatmaksājama ERAF finansējuma saņēmējam tiek atzīti nokavējuma procenti, ir būtiska valsts tiesību norma, kas paredz, ka pārkāpumu konstatēšanas gadījumā vienīgās sekas ir attiecīgā finansiālā labuma nepiešķiršana, vai arī, atkarībā no konkrētā gadījuma, tā atsaukšana (nepamatoti izmaksātu summu atgriešana) līdz apmēram, kādā summas tiek piešķirtas, neiekasējot procentus, lai gan minēto summu saņēmējam bija iespēja tās izmantot līdz atmaksas brīdim, un tikai gadījumā, kad minētā atmaksa nenotiek noteiktajā termiņā, kas ir 30 dienas no parāda instrumenta paziņošanas, Ordonanța de urgență a Guvernului nr.
66/2011 (Dekrētlikums Nr.
66/2011) 42. panta 1. un 2. punkta noteikumi ļauj saņemt procentus pēc minētā termiņa beigām?
4) Vai LESD 288. panta 3. daļas noteikumi liedz tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, paplašināt Direktīvas 2011/7/ES (1) piemērojamību, izmantojot valsts tiesību normu, arī gadījumā, ja ir noslēgts līgums par neatmaksājama ERAF finansējuma piešķiršanu starp valsts iestādi, kuras kompetencē ir Eiropas fondu pārvaldība, un juridisku personu, kas darbojas peļņas gūšanas nolūkos?
(1)
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/7/ES (2011. gada 16. februāris) par maksājumu kavējumu novēršanu komercdarījumos (pārstrādāta redakcija) (OV 2011,, L 48, 1. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 24. novembrī iesniedza Oberlandesgericht München (Vācija) – Citadines Betriebs GmbH/MPLC Deutschland GmbH (Lieta C-723/22) (2023/C 94/14) Tiesvedības valoda – vācu Iesniedzējtiesa Oberlandesgericht München Pamatlietas puses Apelācijas sūdzības iesniedzēja: Citadines Betriebs GmbH Atbildētāja apelācijas tiesvedībā: MPLC Deutschland GmbH Prejudiciālais jautājums Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/29/EK (2001. gada 22. maijs) par dažu autortiesību un blakustiesību aspektu saskaņošanu informācijas sabiedrībā (1) 3. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tam ir pretrunā valsts tiesiskais regulējums vai prakse, kurā izziņošana sabiedrībai tiek uzskatīta par tādu materiālo iespēju nodrošināšanu, kas dod iespēju veikt izziņošanu vai to veic, piemēram, televizori viesnīcas numuros vai fitnesa zālē, ja papildus tam apraides signāls tiek pārraidīts uz šīm iekārtām, izmantojot viesnīcas kabeļu sadales sistēmu un šī kabeļtelevīzijas retranslācija tiek likumīgi veikta, pamatojoties uz viesnīcas iegūto licenci?
(1)
OV 2001, L 167, 10. lpp.
Apelācijas sūdzība, ko 2022. gada 24. novembrī AO Nevinnomysskiy Azot un AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK “Azot” iesniedza par Vispārējās tiesas (astotā palāta paplašinātā sastāvā) 2022. gada 14. septembra spriedumu lietā T-865/19 Nevinnomysskiy Azot un NAK “Azot”/Komisija (Lieta C-725/22 P) (2023/C 94/15) Tiesvedības valoda – angļu Lietas dalībnieki Apelācijas sūdzības iesniedzējas: AO Nevinnomysskiy Azot, AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK “Azot” (pārstāvji: P. Vander Schueren, advokāte, A. de Moncuit un T. Martin-Brieu, advokāti)