C 94/12
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
13.3.2023.
2) Vai Padomes Direktīvas 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu 63., 64. un 66. pants liedz tādu nodokļu iestādes administratīvo praksi kā aplūkojamajā gadījumā, saskaņā ar kuru nodokļu maksātājam – profesionālai sabiedrībai ar ierobežotu atbildību (SPRL), kurā maksātnespējas procesa administratori var darboties savā profesijā – ir paredzēti papildu maksāšanas pienākumi tāpēc, ka tas ir izrakstījis rēķinus un iekasējis PVN tikai brīdī, kad iekasēja maksu par maksātnespējas procesa ietvaros sniegtajiem pakalpojumiem, arī, ja kreditoru sapulce ir lēmusi, ka maksātnespējas procesa administratora honorāra samaksa ir atkarīga no likvīdo līdzekļu esamības parādnieku kontos?
3) Vai, ja starp juridisko biroju un nodokļa maksātāju ir noslēgts zīmolu koplietošanas līgums (co-branding), lai atzītu atskaitīšanas tiesības, ir pietiekami, ka nodokļa maksātājs, pierādot tiešas un tūlītējas saiknes esamību starp nodokļa maksātāja sākotnējiem pirkumiem un darījumiem, kas ar nodokli tiek aplikti vēlāk, pierāda apgrozījuma/ar nodokli apliekamo darījumu vērtības pieaugumu pēc līguma, bez vēlākas attaisnojošas dokumentācijas?
Apstiprinošas atbildes gadījumā, kādi kritēriji ir jāņem vērā, lai noteiktu faktisku atskaitīšanas tiesību apmēru?
4) Vai tiesību uz aizstāvību ievērošanas vispārējais Savienības tiesību princips ir jāinterpretē tādējādi, ka, ja valsts administratīvā procesa laikā, lemjot par sūdzību par paziņojumu par nodokļa uzlikšanu, ar kuru ir noteikts pienākums samaksāt papildu PVN, ir apmierināti jaunie faktiskie un juridiskie argumenti salīdzinājumā ar nodokļu revīzijas ziņojumā ietvertajiem argumentiem, uz kuriem pamatojas lēmums par minētā paziņojuma izdošanu, un nodokļa maksātājam ir noteikti pagaidu tiesiskās aizsardzības pasākumi līdz tiesas, kas izskata lietu pēc būtības, nolēmumam, apturot parāda sertifikātu, tiesa, kas izskata lietu pēc būtības, var uzskatīt, ka šis princips nav pārkāpts, nepārbaidot, vai šā pārkāpuma neesamības gadījumā procedūrai varētu būt citāds iznākums?
(1)
Padomes Direktīva 2006/112/EK (2006. gada 28. novembris) par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (OV 2006, L 347, 1. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 15. novembrī iesniedza Curtea de Apel Cluj (Rumānija) – SC AA SRL/MFE (Lieta C-701/22) (2023/C 94/13) Tiesvedības valoda – rumāņu Iesniedzējtiesa Curtea de Apel Cluj
Pamatlietas puses Prasītājs: SC AA SRL Atbildētājs: MFE
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai pareizas finanšu pārvaldības princips ir jāinterpretē tādējādi, ka tas kopā ar līdzvērtības principu liedz juridiskai personai, kas darbojas peļņas gūšanas nolūkā un ir neatmaksājama ERAF finansējuma saņēmēja, saņemt no dalībvalsts valsts iestādes nokavējuma procentus (soda procentus) par attiecināmo izdevumu novēlotu maksājumu par laikposmu, kurā bija spēkā administratīvais akts, kas izslēdza šādu izdevumu atmaksu un kas pēc tam tika atcelts ar tiesas lēmumu?
2) Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noraidoša, vai ar šo lēmumu noteiktā finansējuma saņēmēja vaina ir būtiska nokavējuma procentu summas noteikšanai, ņemot vērā, ka pati par Eiropas fondu pārvaldību atbildīgā valsts iestāde galu galā pēc minētā lēmuma pieņemšanas atzina visus izdevumus par attiecināmiem?