HR
C 94/12
Službeni list Europske unije
13.3.2023.
2.
Protivi li se člancima 63., 64. i 66.
Direktive Vijeća 2006/112/EZ o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost, upravna praksa poreznog tijela kao što je ona o kojoj je riječ u konkretnom slučaju, a koja se sastoji u tome da se poreznom obvezniku, strukovnom društvu s ograničenom odgovornošću (SPRL) preko kojeg upravitelji u slučaju nesolventnosti mogu obavljati svoju profesiju, određuju dodatne obveze plaćanja jer je taj porezni obveznik izdao račune i naplatio PDV tek u trenutku primitka plaćanja za usluge isporučene u okviru postupka u slučaju nesolventnosti, iako je skupština vjerovnika utvrdila da se plaćanje nagrade upravitelju u slučaju nesolventnosti uvjetuje raspoloživošću sredstava na računima dužnikâ? 3.
Je li u slučaju sporazuma o suradnji između robnih marki (co-branding), sklopljenog između jednog odvjetničkog ureda i poreznog obveznika, za priznavanje prava na odbitak dovoljno da porezni obveznik prilikom dokazivanja postojanja izravne i neposredne veze između ulaznih i izlaznih transakcija koje je izvršio porezni obveznik, nakon sklapanja sporazuma dokaže povećanje prometa odnosno vrijednosti oporezivih transakcija bez dodatne popratne dokumentacije?
U slučaju potvrdnog odgovora, koje kriterije treba uzeti u obzir kako bi se odredio stvarni opseg prava na odbitak? 4.
Treba li opće načelo prava Unije o poštovanju prava obrane tumačiti na način da u slučaju kad se tijekom nacionalnog upravnog postupka u kojem se donosi odluka o prigovoru protiv poreznog rješenja kojim je utvrđeno plaćanje dodatnog PDV-a, prihvate činjenični i pravni argumenti koji su novi u odnosu na argumente sadržane u izvješću o poreznom nadzoru na kojem se temelji odluka o donošenju navedenog rješenja, te su poreznom obvezniku odobrene sudske mjere privremene zaštite u vidu odgode izvršenja dužničkog instrumenta dok sud koji odlučuje o meritumu ne donese odluku, sud koji odlučuje o meritumu može smatrati da nije povrijeđeno to načelo a da pritom ne mora provjeravati je li postupak mogao imati drukčiji ishod bez te nepravilnosti?
(1)
Direktiva Vijeća 2006/112/EZ od 28. studenoga 2006.
o zajedničkom sustavu poreza na dodanu vrijednost (SL 2006., L 347, str. 1.)
(SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 9., svezak 1., str. 120.)
Zahtjev za prethodnu odluku koji je 15. studenoga 2022.
uputio Curtea de Apel Cluj (Rumunjska) – SC AA SRL/MFE (Predmet C-701/22) (2023/C 94/13) Jezik postupka: rumunjski Sud koji je uputio zahtjev Curtea de Apel Cluj
Stranke glavnog postupka Tužitelj: SC AA SRL Tuženik: MFE
Prethodna pitanja 1.
Treba li načelo dobrog financijskog upravljanja, u vezi s načelom ekvivalentnosti, tumačiti na način da mu se protivi to da pravna osoba koja upravlja profitnim poduzećem i koja je korisnik financiranja bespovratnim sredstvima EFRR-a može od javnog tijela države članice zahtijevati kamate na zakašnjelo plaćanje (zatezne kamate) koje se odnose na zakašnjelo plaćanje prihvatljivih izdataka za razdoblje u kojem je bio na snazi upravni akt koji je isključivao njihov povrat i koji je naknadno poništen sudskom odlukom? 2.
U slučaju niječnog odgovora na prvo pitanje, je li za određivanje iznosa kamata na zakašnjelo plaćanje relevantna pogreška korisnika financiranja koja je utvrđena tom odlukom, s obzirom na činjenicu da je sâmo javno tijelo nadležno za upravljanje sredstvima iz europskih fondova na kraju, odnosno nakon donošenja navedene odluke, utvrdilo da su svi izdaci prihvatljivi?