13.3.2023
DA
Den Europæiske Unions Tidende
C 94/3
3) Artikel 1, stk.
3, i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, sammenholdt med artikel 47, stk.
2, i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
den fuldbyrdende judicielle myndighed, som skal træffe afgørelse om overgivelsen af en person, der er genstand for en europæisk arrestordre, ikke kan afslå at fuldbyrde denne arrestordre med den begrundelse, at denne person efter sin overgivelse til den udstedende medlemsstat risikerer at få sin sag pådømt af en domstol, der ikke har kompetence hertil, medmindre
— denne judicielle myndighed for det første råder over objektive, pålidelige, præcise og behørigt ajourførte oplysninger, der — henset til kravet om en domstol, der er oprettet ved lov — vidner om, at der foreligger systemiske eller generelle mangler ved domstolssystemets funktion i den udstedende medlemsstat eller mangler, der har indvirkning på domstolsbeskyttelsen for en objektivt identificerbar gruppe af personer, som den pågældende person ville tilhøre, hvilke mangler indebærer, at de berørte borgere generelt i denne medlemsstat er frataget et effektivt retsmiddel, der gør det muligt at foretage en efterprøvelse af kompetencen for den straffedomstol, der skal pådømme deres sag, og
— denne judicielle myndighed for det andet konstaterer, at der under de særlige omstændigheder i den omhandlede sag, under hensyntagen til navnlig de oplysninger, som den person, der er genstand for denne europæiske arrestordre, har afgivet vedrørende sin personlige situation, karakteren af den lovovertrædelse, som vedkommende retsforfølges for, de faktiske omstændigheder, hvorunder den europæiske arrestordre er udstedt, eller ethvert andet relevant forhold, er alvorlige og godtgjorte grunde til at antage, at den domstol, som sandsynligvis vil skulle påkende sagen vedrørende denne person i den udstedende medlemsstat, åbenbart ikke har kompetence hertil.
Den omstændighed, at den pågældende person for domstolene i den udstedende medlemsstat har kunnet påberåbe sig sine grundlæggende rettigheder med henblik på at anfægte den udstedende judicielle myndigheds kompetence og den europæiske arrestordre mod vedkommende, er ikke af afgørende betydning i denne henseende.
4) Artikel 1, stk.
3, i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299, sammenholdt med artikel 47, stk.
2, i chartret om grundlæggende rettigheder,
skal fortolkes således, at
i en situation, hvor en person, der er genstand for en europæisk arrestordre, gør gældende, at vedkommende efter sin overgivelse til den udstedende medlemsstat risikerer at få sin sag pådømt af en domstol, der ikke har kompetence hertil, kan en rapport fra arbejdsgruppen for vilkårlig tilbageholdelse, der ikke direkte vedrører denne persons situation, ikke i sig selv begrunde, at den fuldbyrdende judicielle myndighed afslår at fuldbyrde denne europæiske arrestordre, men en sådan rapport kan til gengæld, blandt andre oplysninger, tages i betragtning af denne judicielle myndighed ved vurderingen af, om der foreligger systemiske eller generelle mangler ved domstolssystemets funktion i denne medlemsstat eller mangler, der har indvirkning på domstolsbeskyttelsen for en objektivt identificerbar gruppe af personer, som denne person ville tilhøre.
5) Artikel 15, stk.
2, i rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for, at den fuldbyrdende judicielle myndighed, uden først at have anmodet den udstedende judicielle myndighed om supplerende oplysninger, afslår at fuldbyrde en europæisk arrestordre med den begrundelse, at den person, der er genstand for denne, efter sin overgivelse til den udstedende medlemsstat risikerer at få sin sag pådømt af en domstol, der ikke har kompetence hertil.
6) Rammeafgørelse 2002/584, som ændret ved rammeafgørelse 2009/299,