DA
13.3.2023
Den Europæiske Unions Tidende
C 94/13
3) Er en national bestemmelse, ifølge hvilken den eneste konsekvens i tilfælde af, at der konstateres uregelmæssigheder, består i manglende ydelse af den respektive finansielle fordel, eller alt efter omstændighederne tilbagekaldelsen heraf (tilbagesøgning af uberettiget udbetalt tilskud), op til de udbetalte beløb, uden modtagelse af renter, til trods for, at modtageren af disse beløb har draget fordel af anvendelsen heraf indtil tidspunktet for tilbagesøgningen, og ifølge hvilken renter i henhold til bestemmelserne i artikel 42, stk.
1 og 2, i Ordonanța de urgență a Guvernului nr.
66/2011 (lovdekret nr.
66/2011) kun opkræves, hvis tilskuddet ikke tilbagebetales inden for den lovbestemte frist på 30 dage fra meddelelsen af kravet, relevant i forbindelse med fortolkningen af ækvivalensprincippet med hensyn til det tidspunkt, fra og med hvilket modtageren af ikke-tilbagebetalingspligtige tilskud fra EFRU har ret til morarenter?
Er bestemmelserne i artikel 288, stk.
3, TEUF til hinder for, at en national bestemmelse, under omstændigheder som de i hovedsagen omhandlede, udvider anvendelsesområdet for direktiv 2011/7/EU (1) til også at omfatte en aftale vedrørende bevilling af et ikke-tilbagebetalingspligtigt tilskud fra EFRU indgået mellem den offentlige myndighed med kompetence til forvaltning af de europæiske midler og en juridisk person, der driver en virksomhed med gevinst for øje?
(1)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2011/7/EU af 16.2.2011 om bekæmpelse af forsinket betaling i handelstransaktioner (EUT 2011, L 48, s. 1).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Oberlandesgericht München (Tyskland) den 24. november 2022 — Citadines Betriebs GmbH mod MPLC Deutschland GmbH (Sag C-723/22) (2023/C 94/14) Processprog: tysk Den forelæggende ret Oberlandesgericht München Parter i hovedsagen Sagsøger: Citadines Betriebs GmbH Sagsøgt: MPLC Deutschland GmbH Præjudicielt spørgsmål Skal artikel 3 stk.
1 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2001/29/EF (1) af 22.
maj 2001 om harmonisering af visse aspekter af ophavsret og beslægtede rettigheder i informationssamfundet fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for en national bestemmelse eller sædvane, der lægger til grund, at tilrådighedsstillelse af fysiske faciliteter, der muliggør eller bevirker overføring, såsom tv-apparater på et hotels værelser eller i hotellets fitnesslokale, udgør overføring til almenheden, hvis sendesignalet ganske vist også videreføres til de fysiske faciliteter via hotellets eget kabeldistribu­ tionsanlæg, men denne kabeltransmission sker lovligt på grund af en licens, som hotellet har erhvervet?
(1)
EFT 2001, L 167, s. 10.
Appel iværksat den 24. november 2022 af AO Nevinnomysskiy Azot og AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot« til prøvelse af dom afsagt af Retten (Ottende Udvidede Afdeling) den 14. september 2022 i sag T-865/19, Nevinnomysskiy Azot og NAK »Azot« mod Kommissionen (Sag C-725/22 P) (2023/C 94/15) Processprog: engelsk Parter Appellanter: AO Nevinnomysskiy Azot og AO Novomoskovskaya Aktsionernaya Kompania NAK »Azot« (ved advokaterne P. Vander Schueren, A. de Moncuit og T. Martin-Brieu)