BG
13.3.2023 г.
Официален вестник на Европейския съюз
C 94/13
3) При тълкуването на принципа на равностойност по отношение на момента, в който на бенефициера на безвъзмездно финансиране от ЕФРР се изплащат лихвите за забава, съществува ли норма от националното право, която да предвижда, че в случай на установяване на нередност, единствената последица е отказ от предоставяне на съответната финансова помощ или, в зависимост от случая, нейното отнемане (възстановяване на недължимите суми) на нивото, на което са били отпуснати, без лихва, въпреки че бенефициерът на тези суми се е възползвал от ползването им до момента на връщането им, и само ако това връщане не се извърши в рамките на предвидения законов срок, а именно 30 дни от уведомяването за жалбата, разпоредбите на член 42, параграфи 1 и 2 от Ordonanța de urgență a Guvernului nr.
66/2011 (Извънредно постановление на Министерски съвет No 66/2011) позволява получаването на лихви след изтичането на гореспоменатия срок?
Допускат ли разпоредбите на член 288, параграф 3 ДФЕС при обстоятелства като разглежданите в настоящия случай прилагането на Директива 2011/7/ЕС (1) да бъде разширено с национална правна уредба и по отношение на договор за предоставяне на безвъзмездно финансиране от ЕФРР, сключен между публичния орган, отговарящ за управлението на европейските средства, и юридическо лице, което управлява предприятие със стопанска цел?
(1)
Директива 2011/7/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 16 февруари 2011 година относно борбата със забавяне на плащането по търговски сделки (преработен текст) (ОВ L 48, 2011 г., стр. 1).
Преюдициално запитване от Oberlandesgericht München (Германия), постъпило на 24 ноември 2022 г. — Citadines Betriebs GmbH/MPLC Deutschland GmbH (Дело C-723/22) (2023/C 94/14) Език на производството: немски Запитваща юрисдикция Oberlandesgericht München Страни в главното производство Жалбоподател във въззивното производство: Citadines Betriebs GmbH Ответник във въззивното производство: MPLC Deutschland GmbH Преюдициален въпрос Трябва ли член 3, параграф 1 от Директива 2001/29 (1) на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство или обичай, който счита за публично разгласяване предоставянето на физически съоръжения, които имат за цел да позволят или реализират разгласяването, каквито са телевизорите в стаите за гости или във фитнес залата на хотела, като при това излъчващият сигнал се препредава на физическите съоръжения чрез кабелна инсталация за разпространение, собственост на хотела, и препредаването чрез кабел се извършва въз основа на правомерно получен от хотела лиценз?
(1)
ОВ L 167, 2001 г., стр. 10; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230.
Жалба, подадена на 24 ноември 2022 г. от AO Невинномисский Азот, AO Новомосковская акционерная компания НАК „Азот“ срещу решението, постановено от Общия съд (осми разширен състав) на 14 септември 2022 г. по дело T-865/19, Невинномисский Азот и НАК „Азот“/Комисия (Дело C-725/22 P) (2023/C 94/15) Език на производството: английски Страни Жалбоподатели: AO Невинномисский Азот, AO Новомосковская акционерная компания НАК „Азот“ (представители: P. Vander Schueren, адокат, A. de Moncuit и T. Martin-Brieu, адвокати)