SV
27.2.2023
Europeiska unionens officiella tidning
C 71/9
Parter i målet vid den nationella domstolen Klagande: Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (C-323/21 och C-324/21) och K (C-325/21) Motparter: B (C-323/21), F (C-324/21) och Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (C-325/21)
Domslut 1) Målen C-323/21, C-324/21 och C-325/21 förenas vad gäller domen.
2) Artiklarna 23 och 29 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 604/2013 av den 26 juni 2013 om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som är ansvarig för att pröva en ansökan om internationellt skydd som en tredjelandsmedborgare eller en statslös person har lämnat in i någon medlemsstat ska tolkas så, att när en tidsfrist för överföring av en tredjelandsmedborgare har börjat löpa mellan en anmodad medlemsstat och en första anmodande medlemsstat, övergår ansvaret för att pröva den ansökan om internationellt skydd som lämnats in av personen i fråga på denna anmodande medlemsstat när tidsfristen löper ut, även om nämnda person under tiden har lämnat in en ny ansökan om internationellt skydd i en tredje medlemsstat, vilket har lett till att den anmodade medlemsstaten har godtagit en framställan om återtagande av sökanden som gjorts av den tredje medlemsstaten, under förutsättning att detta ansvar inte har övergått på den nämnda tredje medlemsstaten till följd av att någon av de tidsfrister som anges i denna artikel 23 har löpt ut.
Efter en sådan övergång av det nämnda ansvaret får den medlemsstat där samma person befinner sig inte överföra vederbörande till en annan medlemsstat än den nya ansvariga medlemsstaten, men den får däremot, inom de tidsfrister som föreskrivs i artikel 23.2 i förordningen, göra en framställan om återtagande till den sistnämnda medlemsstaten.
3) Artikel 27.1 i förordning nr 604/2013, jämförd med skäl 19 i samma förordning, samt artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna ska tolkas så, att en tredjelandsmedborgare som har lämnat in flera ansökningar om internationellt skydd efter varandra i tre olika medlemsstater måste ha tillgång till ett effektivt och snabbt rättsmedel i den tredje av dessa medlemsstater, som gör det möjligt för honom eller henne att göra gällande att ansvaret för att pröva hans eller hennes ansökan har övergått på den andra av de nämnda medlemsstaterna på grund av att den överföringsfrist som föreskrivs i artikel 29.1 och 29.2 i den förordningen har löpt ut.
(1)
EUT C 320, 9.8.2021.
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 12 januari 2023 (begäran om förhandsavgörande från Sąd Rejonowy dla m.st.
Warszawy w Warszawie – Polen) – J.K. mot TP S.A. (Mål C-356/21) (1) (Begäran om förhandsavgörande – Likabehandling i arbetslivet – Direktiv 2000/78/EG – Artikel 3.1 a och artikel 3.1 c – Villkor för tillträde till verksamhet som egenföretagare – Anställnings- och arbetsvillkor – Förbud mot diskriminering på grund av sexuell läggning – Egenföretagare som utför arbete på grundval av uppdragsavtal – Upphörande och utebliven förnyelse av ett avtal – Rätten att fritt välja sin avtalspart) (2023/C 71/10) Rättegångsspråk: polska Hänskjutande domstol Sąd Rejonowy dla m.st.
Warszawy w Warszawie
Parter i målet vid den nationella domstolen Klagande: J.K. Motpart: TP S.A.
Ytterligare deltagare i rättegången: PTPA