20.2.2023.
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
C 63/23
3) Vai, lai atbildētu uz otro jautājumu, ir svarīgi, vai pieprasījuma iesniedzēja ir komercsabiedrība vai privātpersona?
(1)
Eiropas Parlamenta un Paomes Regula (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 6. decembrī iesniedza Fővárosi Törvényszék (Ungārija) – Slovenské Energetické Strojárne A.S./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Lieta C-746/22) (2023/C 63/30) Tiesvedības valoda – ungāru Iesniedzējtiesa Fővárosi Törvényszék
Pamatlietas puses Prasītāja: Slovenské Energetické Strojárne A.S. Atbildētāja: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai Padomes Direktīvas 2008/9/EK, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus Direktīvā 2006/112/EK paredzētajai pievienotās vērtības nodokļa atmaksāšanai nodokļa maksātājiem, kas neveic uzņēmējdarbību attiecīgās valsts teritorijā, bet veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī (1) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2008/9”), 23. panta 2. punkts ir interpretējams tādējādi, ka šajā direktīvā noteiktajām prasībām attiecībā uz pārsūdzībām atbilst valsts tiesiskais regulējums – konkrētāk, az adóigazgatási rendtartásról szóló 2017. évi CLI.
törvény (Likums Nr.
CLI par nodokļu administrāciju; turpmāk tekstā – “Likums par nodokļu administrāciju”) 124. panta 3. punkts – kas nepieļauj to, ka, vērtējot pievienotās vērtības nodokļa atmaksas pieteikumus saskaņā ar Padomes Direktīvu 2006/112/EK par kopējo pievienotās vērtības nodokļa sistēmu (2) (turpmāk tekstā – “PVN Direktīva”), pārsūdzības posmā norāda jaunus faktus vai atsaucas uz jauniem pierādījumiem, par kuriem pieteikuma iesniedzējs zināja pirms pirmā līmeņa lēmuma pieņemšanas, bet kurus neiesniedza, lai gan nodokļu iestāde to bija pieprasījusi, vai uz kuriem neatsaucās, tādējādi radot materiāltiesisku ierobežojumu, kas pārsniedz Direktīvā 2008/9 noteiktās formālās un termiņu prasības?
2) Vai apstiprinoša atbilde uz pirmo jautājumu nozīmētu, ka Direktīvas 2008/9 20. panta 2. punktā paredzētais viena mēneša termiņš ir uzskatāms par prekluzīvu termiņu?
Vai tas atbilst Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā paredzētajam tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un tiesību uz lietas taisnīgu izskatīšanu postulātam, kā arī PVN Direktīvas 167., 169., 170. pantam un 171. panta 1. punktam un Eiropas Savienības Tiesas iedibinātajiem nodokļu neitralitātes, efektivitātes un samērīguma pamatprincipiem?
3) Vai Direktīvas 2008/9 23. panta 1. punkta noteikumi par atmaksas pieteikuma noraidīšanu pilnībā vai daļēji ir interpretējami tādējādi, ka tiem atbilst valsts tiesiskais regulējums – konkrētāk, Likuma par nodokļu administrāciju 49. panta 1. punkta b) apakšpunkts – saskaņā ar kuru nodokļu iestāde izbeidz procedūru gadījumā, ja nodokļa maksātājs, kas iesniedzis pieteikumu, neatbild uz nodokļu iestādes pieprasījumu un arī neizpilda trūkumu novēršanas pienākumu, bet bez tā nav iespējams izvērtēt pieteikumu un procedūra netiek turpināta ex officio?
(1) (2)
OV 2008, L 44, 23. lpp.
OV 2006, L 347, 1. lpp.