LT
C 63/20
Europos Sąjungos oficialusis leidinys
2023 2 20
3.
Ar Direktyvos 2008/48/EB [23] straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad nacionalinėje teisėje numatyta sankcija – vartojimo kredito sutarties pripažinimas negaliojančia, dėl kurio turi būti grąžinama tik pagrindinė suteikto kredito suma – yra proporcinga, kai vartojimo kredito sutartyje nėra tiksliai nurodyta metinė norma? 4.
Ar Direktyvos 93/13/EEB (2) 4 straipsnio 1 ir 2 dalys turi būti aiškinamos taip, kad mokesčiai už papildomų paslaugų paketą, numatytą atskirame papildomame susitarime prie vartojimo kredito sutarties kaip pagrindinės sutarties, turi būti laikomi pagrindinio sutarties dalyko dalimi, todėl jiems negali būti taikomas nesąžiningumo kriterijus? 5.
Ar Direktyvos 93/13/EEB 3 straipsnio 1 dalis kartu su jos priedo 1 punkto o papunkčiu turi būti aiškinami taip, kad papildomų paslaugų, susijusių su vartojimo kreditu, sutarties sąlyga yra nesąžininga, jeigu vartotojui suteikiama abstrakti galimybė atidėti ir išdėstyti mokėjimus, už kuriuos jis turi sumokėti mokesčius, net jeigu jis šia galimybe nepasinaudoja? 6.
Ar Direktyvos 93/13[/EEB] 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis ir veiksmingumo principas turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiama taisyklė, pagal kurią iš vartotojo galima priteisti dalį bylinėjimosi išlaidų šiais atvejais: 1) kai prašymas pripažinti, kad sumos nėra mokėtinos dėl nustatytos sąlygos nesąžiningumo, tenkinamas iš dalies <...>; 2) jei vartotojo teisės įgyvendinimas yra praktiškai neįmanomas arba pernelyg sudėtingas nustatant reikalavimo dydį; 3) visais atvejais, kai yra nesąžininga sąlyga, įskaitant atvejus, kai nesąžiningos sąlygos buvimas neturi tiesioginės įtakos kreditoriaus reikalavimo sumai, nei visai, nei iš dalies, arba kai sąlyga nėra tiesiogiai susijusi su bylos nagrinėjimo dalyku?
(1) (2)
2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinanti Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66).
1993 m. balandžio 5 d.
Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).
2022 m. lapkričio 25 d.
Supreme Court (Airija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą byloje Friends of the Irish Environment CLG / Government of Ireland, Minister for Housing, Planning and Local Government, Airija ir Attorney General (Byla C-727/22) (2023/C 63/26) Proceso kalba: anglų Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Supreme Court
Šalys pagrindinėje byloje Kasatorė: Friends of the Irish Environment CLG Kitos kasacinio proceso šalys: Government of Ireland (Airijos vyriausybė), Minister for Housing, Planning and Local Government, Airija ir Attorney General
Prejudiciniai klausimai 1.
Ar SPAV direktyvos (1) 2 straipsnio a punktas, siejamas su 3 straipsnio 2 dalies a punktu, turi būti aiškinamas taip, kad valstybės narės vykdomosios valdžios institucijos priimta priemonė, jeigu ji neprivalėjo jos priimti pagal kokius nors įstatymų arba administracinius reikalavimus ir jeigu ji ją priėmė ne remdamasi kokiu nors įstatymu arba kitu teisės aktu, gali būti laikoma planu arba programa, kuriai taikoma ši direktyva, jeigu taip priimtame plane arba programoje nustatyta sutikimų dėl planuojamos veiklos tolesnio davimo arba atsisakymo juos duoti sistema ir taip tenkinamas direktyvos 3 straipsnio 2 dalies kriterijus? 2.
Ar SPAV direktyvos 3 straipsnio 1 dalis, siejama su 3 straipsnio 8 ir 9 dalimis, turi būti aiškinama taip, kad planas ar programa, kuriame konkrečiai (nors tai ir apibūdinama kaip „orientacinio“ pobūdžio nuostata) numatyta skirti lėšų tam tikriems infrastruktūros projektams įgyvendinti, siekiant padėti įgyvendinti kitame plane numatytą teritorijų plėtros strategiją, kuri pati yra žemesnio lygmens teritorijų plėtros strategijos pagrindas, gali būti laikomas planu ar programa, kaip tai suprantama pagal SPAV direktyvą?