C 63/20
DA
Den Europæiske Unions Tidende
20.2.2023
3.
Skal artikel [23] i direktiv 2008/48/EF fortolkes således, at en sanktion i national ret i form af forbrugerkreditaftalens ugyldighed, hvorefter kun det ydede kreditbeløb skal betales tilbage, er forholdsmæssig, hvis de årlige omkostninger i procent ikke er præcist angivet i forbrugerkreditaftalen? 4.
Skal artikel 4, stk.
1 og 2, i direktiv 93/13/EØF (2) fortolkes således, at det skal lægges til grund, at gebyrerne for en pakke af accessoriske tjenesteydelser, som er fastsat i en særskilt tillægsaftale til forbrugerkreditaftalen som hovedaftale, udgør en del af aftalens hovedgenstand og derfor ikke kan være genstand for en prøvelse af vildledning? 5.
Skal artikel 3, stk.
1, i direktiv 93/13/EØF sammenholdt med nr.
1), litra o), i bilaget til direktivet fortolkes således, at et vilkår i en aftale om accessoriske tjenesteydelser til en forbrugerkredit er vildledende, hvis forbrugeren heri gives en abstrakt mulighed for at udsætte og ændre sine betalinger og også skylder gebyrer for dette, selv om han ikke benytter denne mulighed? 6.
Skal artikel 6, stk.
1, og artikel 7, stk.
1, i direktiv 93/13 samt effektivitetsprincippet fortolkes således, at de er til hinder for en regel, hvorefter det er muligt at pålægge forbrugeren at betale en del af sagsomkostningerne i følgende tilfælde: 1) hvis påstanden om, at det fastslås, at beløb ikke skyldes som følge af, at det fastslås, at et vilkår er urimeligt, delvis tages til følge [...]; 2) hvis det praktisk umuligt eller uforholdsmæssigt vanskeligt for forbrugeren at gøre sine rettigheder gældende i forbindelse med opgørelsen af kravets størrelse og 3) i alle tilfælde, hvor der foreligger et urimeligt vilkår, herunder i de tilfælde, hvor det urimelige vilkår hverken helt eller delvis har direkte indflydelse på størrelsen af kreditgiverens krav, eller vilkåret ikke har direkte sammenhæng med sagens genstand?
(1) (2)
Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2008/48/EF af 23.5.2008 om forbrugerkreditaftaler og om ophævelse af Rådets direktiv 87/102/EØF (EUT 2008, L 133, s. 66).
Rådets direktiv 93/13/EØF af 5.4.1993 om urimelige kontraktvilkår i forbrugeraftaler (EUT 1993, L 95, s. 29).
Anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Supreme Court (Irland) den 25. november 2022 — Friends of the Irish Environment CLG mod Government of Ireland, Minister for Housing, Planning and Local Government, Irland og the Attorney General (Sag C-727/22) (2023/C 63/26) Processprog: engelsk Den forelæggende ret Supreme Court
Parter i hovedsagen Sagsøger: Friends of the Irish Environment CLG Sagsøgte: Government of Ireland, Minister for Housing, Planning and Local Government, Irland og the Attorney General
Præjudicielle spørgsmål 1.
Skal SMV-direktivets artikel 2 (1), litra a), sammenholdt med direktivets artikel 3, stk.
2, litra a), fortolkes således, at en foranstaltning, der er truffet af forvaltningen i en medlemsstat, af andre grunde end som følge af en lovgivningsmæssig eller administrativ forpligtelse, og ikke med hjemmel i en administrativ eller lovgivningsmæssig foranstaltning, kan være en plan eller et program, som er omfattet af direktivet, såfremt planen eller programmet fastlægger rammerne for tilladelse og afslag på gennemførelsen af visse projekter og følgelig opfylder kriteriet i direktivets artikel 3, stk. 2? 2.
Skal SMV-direktivets artikel 3, stk.
1, sammenholdt med direktivets artikel 3, stk.
8 og 9, fortolkes således, at en plan eller et program, der fastsætter specifikke, om end de er beskrevet som »vejledende«, regler for tildelingen af midler med henblik på gennemførelsen af visse infrastrukturprojekter for at støtte den fysiske udviklingsstrategi i en anden plan, der selv udgør grundlaget for en fremtidig fysisk anlægsstrategi, i sig selv kunne være en plan eller et program som omhandlet i SMV-direktivet?