20.2.2023 г.
BG
Официален вестник на Европейския съюз
C 63/23
3) Има ли значение за отговора на втория въпрос дали заявителят е дружество или физическо лице?
(1)
Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (OB L 119, 2016 г., стр. 1).
Преюдициално запитване от Fővárosi Törvényszék (Унгария), постъпило на 6 декември 2022 г. — Slovenské Energetické Strojárne A.S./Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága (Дело C-746/22) (2023/C 63/30) Език на производството: унгарски Запитваща юрисдикция Fővárosi Törvényszék
Страни в главното производство Жалбоподател: Slovenské Energetické Strojárne A.S. Ответник: Nemzeti Adó- és Vámhivatal Fellebbviteli Igazgatósága
Преюдициални въпроси 1) Трябва ли член 23, параграф 2 от Директива 2008/9/ЕО (1) на Съвета за определяне на подробни правила за възстановяването на данъка върху добавената стойност, предвидено в Директива 2006/112/ЕО, на данъчнозадължени лица, неустановени в държавата членка по възстановяване, но установени в друга държава членка (наричана по-нататък „Директива 2008/9“), да се тълкува в смисъл, че е в съответствие с установените в тази Директива условия за обжалване национална правна уредба — по-конкретно член 124, параграф 3 от az adóigazgatási rendtartásról szóló 2017. évi CLI.
törvény (Закон CLI от 2017 г. за данъчната администрация, наричан по-нататък „Законът за данъчната администрация“) — която за целите на разглеждането на заявленията за възстановяване на данъка върху добавената стойност на основание на Директива 2006/112/ЕО (2) на Съвета относно общата система на данъка върху добавената стойност (наричана по-нататък „Директивата за ДДС“) не позволява на етапа на обжалването да се посочват нови факти, да се представят нови доказателства или да се прави позоваване на нови доказателства, които са били известни на заявителя преди приемането на първоинстанционното решение, но той не ги е представил, въпреки че са му били поискани от данъчния орган, нито се е позовал на тях, което създава материалноправно ограничение, превишаващо предвидените в Директива 2008/9 изисквания относно формата и срока?
2) Утвърдителният отговор на първия въпрос означава ли, че едномесечният срок, предвиден в член 20, параграф 2 от Директива 2008/9, следва да се счита за преклузивен?
Гореизложеното в съответствие ли е с правото на ефективни правни средства за защита и на справедлив съдебен процес, предвидено в член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), както и с членове 167, 169, 170 и член 171, параграф 1 от Директивата за ДДС и с установените от Съда на Европейския съюз основни принципи на данъчен неутралитет, ефективност и пропорционалност?
3) Трябва ли член 23, параграф 1 от Директива 2008/9 относно цялостното или частично отхвърляне на заявлението за възстановяване да се тълкува в смисъл, че е в съответствие с тази разпоредба национална правна уредба — по-конкретно член 49, параграф 1, буква b) от Закона за данъчната администрация — на основание на която данъчният орган прекратява процедурата, в случай че данъчнозадълженото лице заявител не отговори на искане на този орган или не изпълни задължението си за отстраняване на нередовности и поради това разглеждането на заявлението не е възможно, без провеждането на процедурата да продължи служебно?
(1) (2)
ОВ L 44, 2008 г., стр. 23.
ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7 и поправка в ОВ L 74, 2011 г., стр. 3.