C 60/42
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
17.2.2023
— Departamentul Gard: Aiguèze, Bagnols-sur-Cèze, Castillon-du-Gard, Cavillargues, Chusclan, Codolet, Comps, Cornillon, Domazan, Estézargues, Fournès, Gaujac, Laudun, Montfrin, Orsan, Pont-Saint-Esprit, Pujaut, Rochefort-du-Gard, Sabran, Saint-Alexandre, Saint-Etienne-des-Sorts, Saint-Gervais, Saint-Hilaire-d’Ozilhan, Saint-Marcel-de-Careiret, Saint-Michel-d’Euzet, Saint-Nazaire, Saint-Pons-la-Calm, Saint-Victor-la-Coste, Sauveterre, Saze, Tresques, Valliguières, Vénéjan; — Departamentul Vaucluse: Beaumes-de-Venise, Bédarrides, Bollène, Buisson, Cairanne, Camaret-sur-Aigues, Caumont-sur-Durance, Châteauneuf-de-Gadagne, Courthézon, Faucon, Grillon, Jonquières, La Roque-Alric, Lafare, Lagarde-Paréol, Mondragon, Morières-lès-Avignon, Orange, Piolenc, Puyméras, Rasteau, Richerenches, Roaix, Sablet, Saint-Marcellin-lès-Vaison, Saint-Romain-en-Viennois, Saint-Roman-de-Malegarde, Saint-Saturninlès-Avignon, Sainte-Cécile-les-Vignes, Séguret, Sérignan-du-Comtat, Sorgues, Suzette, Travaillan, Uchaux, Vaisonla-Romaine, Valréas, Vedène, Villedieu, Violès, Visan.
7.
Soiul(soiurile) de struguri de vin Clairette B Grenache N Grenache blanc B Marsanne B Roussanne B Viognier B
8.
Descrierea legăturii (legăturilor) Arealul geografic este situat între Montélimar și Avignon, în centrul părții meridionale a văii Ronului, acoperind 4 departamente.
În centrul arealului se află fluviul Ron, care a permis deschiderea acestei importante căi de comunicare.
În era terțiară, valea Ronului era un fiord mediteraneean care se întindea până la Vienne.
După retragerea mării, în cursul erei cuaternare, sub acțiunea unor fenomene de eroziune (ploaie, vânturi, eroziune fluvială), s-au format caracteristicile actuale ale morfologiei peisajului.
Peisajul este, așadar, dominat de dealuri și terase.
Solurile sunt de natură foarte diferită: terase fluviale, marne și calcare moi, soluri rezultate în urma eroziunii (marne, nisip, gresie și molase).
Clima din zona meridională a văii Ronului este mediteraneeană, cu veri calde și uscate și cu precipitații anuale scăzute.
Precipitațiile se produc în principal toamna și la sfârșitul iernii.
Clima este marcată, de asemenea, de acțiunea Mistralului, un vânt din nord care este adesea violent și are întotdeauna un efect de uscare.
Acest vânt suflă, în medie, timp de 120 de zile pe an, eliberând cerul și favorizând o expunere puternică la soare.
Prezența munților și a colinelor care formează valea creează un efect de culoar (efectul tunel al culoarului Ronului) care consolidează forța vântului.
În secolul al XVIII-lea, podgoria din valea Ronului și-a dobândit pe deplin titlul de noblețe.
La sfârșitul secolului al XVIII-lea și în cursul secolului al XIX-lea, se extinde viticultura de pe malul stâng.
În 1864, agronomul Jules Guyot, însărcinat de Napoleon al III-lea să întocmească un raport privind starea și viitorul viței-de-vie din Franța, face referire la „Côtes du Rhône” (la plural) pentru a descrie podgoria care se întinde între Saint-Gilles și Tournon, trecând prin Beaucaire.
Vecinătatea Ronului le asigură vinurilor o bună piață de desfacere.
Vița-de-vie devine o sursă importantă de venituri.
Această preponderență conduce la recunoașterea denumirii de origine controlate încă din 1937.
Ca urmare a acestei recunoașteri, producătorii și-au exprimat dorința de a pune în valoare și de a identifica cele mai bune vinuri prin utilizarea unei denumiri geografice.
Acest demers a condus la recunoașterea, în 1966, a posibilității de a asocia denumirii de origine controlate „Côtes du Rhône” denumirile câtorva comune de origine a strugurilor, în funcție de reputația dovedită a vinurilor, și ulterior, în 1967, la recunoașterea denumirii de origine controlate „Côtes du Rhône Villages”.
Acest efort de organizare piramidală a producției a favorizat recunoașterea unor unități geografice care pot completa denumirea de origine controlată „Côtes du Rhône Villages”.