C 45/12
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
6.2.2023
Întrebările preliminare 1) Articolul 42 alineatul (2) din Regulamentul (UE) nr.
952/2013 (1) al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii, care enumeră în mod exhaustiv tipurile de sancțiuni administrative care pot fi aplicate în caz de încălcare a legislației vamale, coroborat cu articolul 17 alineatul (1) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții din dreptul național, precum cea a articolului 233 alineatul (6) din Legea vamală, care prevede ca sancțiune administrativă suplimentară confiscarea (confiscarea proprietății în favoarea statului) obiectului încălcării?
Confiscarea obiectului încălcării este permisă în cazurile în care bunul confiscat aparține unei alte persoane decât autorului încălcării?
2) Articolul 42 alineatul (1) din Regulamentul (UE) nr.
952/2013 coroborat cu articolul 49 alineatul (3) din cartă trebuie interpretat în sensul că se opune unei dispoziții din dreptul național, precum cea a articolului 233 alineatul (6) din Legea vamală, care prevede, pe lângă sancțiunea amenzii, ca sancțiune suplimentară confiscarea (confiscarea proprietății în favoarea statului) obiectului încălcării, ca reprezentând o atingere disproporționată adusă dreptului de proprietate în raport cu obiectivul legitim urmărit, în cazul general în care bunul confiscat care a făcut obiectul încălcării aparține autorului și în care bunul aparține unui terț care nu este autorul încălcării, precum și în cazul particular în care autorul nu a săvârșit încălcarea cu intenție, ci din culpă?
3) Dispozițiile articolului 2 alineatul 1 din Decizia-cadru 2005/[212] (2) coroborat cu articolul 17 alineatul (1) din cartă și ținând seama de Hotărârea Curții de Justiție a Uniunii Europene din 14 [ianuarie] 2021 pronunțată în cauza С-393/19 (3) trebuie interpretate folosind argumentum a fortiori în sensul că se aplică și în cazurile în care fapta nu constituie infracțiune, ci contravenție, iar criteriul aplicat pentru diferențierea celor două rezidă numai în „proporția semnificativă”, în accepțiunea avută în vedere în jurisprudență la stabilirea valorii bunului care face obiectul contrabandei[?] În acest caz, articolul 1 a patra liniuță din Decizia-cadru 2005/212/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind confiscarea produselor, a instrumentelor și a bunurilor având legătură cu infracțiunea, precum și articolul 2 punctul 4 din Directiva 2014/42/UE (4) a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană trebuie interpretate în sensul că noțiunea „confiscare” semnifică tocmai o pedeapsă sau o măsură care se aplică de o instanță de judecată și care nu poate fi dispusă de o autoritate administrativă și în acest sens se opun unei dispoziții naționale precum cea a articolului 233 alineatul (6) coroborat cu articolul 231 din Legea vamală?
(1) (2) (3) (4)
Regulamentul (UE) nr.
952/2013 al Parlamentului European și al Consiliului din 9 octombrie 2013 de stabilire a Codului vamal al Uniunii (JO 2013, L 269, p. 1).
Decizia-cadru 2005/212/JAI a Consiliului din 24 februarie 2005 privind confiscarea produselor, a instrumentelor și a bunurilor având legătură cu infracțiunea (JO 2005, L 68, p. 49, Ediție specială, 19, vol. 7, p. 147).
ECLI:EU:C:2021:8.
Directiva 2014/42/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 3 aprilie 2014 privind înghețarea și confiscarea instrumentelor și produselor infracțiunilor săvârșite în Uniunea Europeană (JO 2014, L 127, p. 39).
Cerere de decizie preliminară introdusă de Landgericht Erfurt (Germania) la 23 noiembrie 2022 – HK/Debeka Lebensversicherungsverein a. G. (Cauza C-718/22) (2023/C 45/20) Limba de procedură: germana Instanța de trimitere Landgericht Erfurt
Părțile din procedura principală Reclamant: HK Pârâtă: Debeka Lebensversicherungsverein a.
G.