LV
C 45/12
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
6.2.2023.
Prejudiciālie jautājumi 1) Vai Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 952/2013 (1) (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu, 42. panta 2. punkts, kurā izsmeļoši minēti administratīvo sodu veidi, ko var piemērot par tiesību aktu muitas jomā pārkāpumiem, kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 17. panta 1. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Zakon za mitnizite [Muitas likuma] 233. panta 6. punkts, kurā kā papildu administratīvais sods ir paredzēta pārkāpuma priekšmeta konfiskācija (īpašuma atņemšana valsts labā)?
Vai pārkāpuma priekšmeta konfiskācija ir pieļaujama gadījumos, kad konfiscētais īpašums pieder nevis pārkāpējam, bet citai personai?
2) Vai Regulas (ES) Nr. 952/2013 42. panta 1. punkts kopsakarā ar Hartas 49. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka turpmāk norādītajos gadījumos nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Muitas likuma 233. panta 6. punkts, kurā līdzās “naudas sodam” kā papildu sods ir paredzēta pārkāpuma priekšmeta konfiskācija (īpašuma atņemšana valsts labā), jo tā būtu tāda nesamērīga sankcionēta iejaukšanās īpašumtiesībās, kura nav samērīga ar izvirzīto leģitīmo mērķi: vispārīgi gadījumos, kad konfiscētais īpašums, kas bija pārkāpuma priekšmets, pieder pārkāpējam, un gadījumos, kad tas pieder trešai personai, kas nav pārkāpējs, un it īpaši gadījumos, kad pārkāpējs pārkāpumu ir izdarījis nevis tīši, bet nolaidības dēļ?
3) Vai Pamatlēmuma 2005/[212] (2) 2. panta 1. punkta noteikumi kopsakarā ar Hartas 17. panta 1. punktu un ņemot vērā Eiropas Savienības Tiesas 2021. gada 14. [janvāra] spriedumu lietā С-393/19 (3) pēc argumentum a fortiori principa ir jāinterpretē tādējādi, ka tie attiecas arī uz gadījumiem, kad nodarījums ir nevis noziedzīgs nodarījums, bet gan administratīvs pārkāpums, turklāt tie viens no otra atšķiras tikai ar “liela apmēra” kritēriju, vadoties pēc judikatūrā pieņemtās kontrabandas priekšmeta vērtības[?] Vai šādā gadījumā Padomes Pamatlēmuma 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju 1. panta ceturtais ievilkums un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/42/ES (4) (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā 2. panta 4. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka jēdziens “konfiskācija” īpaši attiecas uz tādu sodu vai pasākumu, ko drīkst piespriest tiesa, nevis administratīva iestāde, un ka šādā izpratnē nav pieļaujams tāds valsts tiesiskais regulējums kā Muitas likuma 233. panta 6. punkts kopsakarā ar 231. pantu[?]
(1) (2) (3) (4)
Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) Nr 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (OV 2013, L 269, 1. lpp.).
Padomes Pamatlēmums 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju (OV 2005, L 68, 49. lpp.).
ECLI:EU:C:2021:8.
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (OV 2014, L 127, 39. lpp.).
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ko 2022. gada 23. novembrī iesniedza Landgericht Erfurt (Vācija) – HK/Debeka Lebensversicherungsverei a. G. (Lieta C-718/22) (2023/C 45/20) Tiesvedības valoda – vācu Iesniedzējtiesa Landgericht Erfurt
Pamatlietas puses Prasītājs: HK Atbildētāja: Debeka Lebensversicherungsverein a.
G.