SL
C 7/10
Uradni list Evropske unije
9.1.2023
Sodba Sodišča (osmi senat) z dne 10. novembra 2022 (predlog za sprejetje predhodne odločbe Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovenija) – SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o./Mestna občina Ljubljana (Zadeva C-486/21) (1) (Predhodno odločanje – Javni sistem izposoje in souporabe električnih vozil – Razlikovanje med pojmoma „koncesije za storitve“ in „javna naročila blaga“ – Direktiva 2014/23/EU – Člen 5, točka 1(b) – Člen 20(4) – Pojem „mešane pogodbe“ – Člen 8 – Določitev vrednosti koncesije za storitve – Merila – Člen 27 – Člen 38 – Direktiva 2014/24/EU – Člen 2(1), točki 5 in 8 – Izvedbena uredba (EU) 2015/1986 – Priloga XXI – Možnost naložitve pogoja o registraciji za opravljanje določene dejavnosti v skladu z nacionalnim pravom – Nemožnost naložitve tega pogoja vsem članom začasnega združenja podjetij – Uredba (ES) št.
2195/2002 – Člen 1(1) – Obveznost sklicevanja izključno na „enotni besednjak javnih naročil“ v koncesijski dokumentaciji – Uredba (ES) št.
1893/2006 – Člen 1(2) – Nemožnost sklicevanja na klasifikacijo „NACE Rev. 2“ v koncesijski dokumentaciji) (2023/C 7/12) Jezik postopka: slovenščina Predložitveno sodišče Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil
Stranki v postopku v glavni stvari Tožeča stranka: SHARENGO najem in zakup vozil d.o.o.
Tožena stranka: Mestna občina Ljubljana
Izrek 1.
Člen 5, točka 1(b), Direktive 2014/23/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 26. februarja 2014 o podeljevanju koncesijskih pogodb, kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2019/1827 z dne 30. oktobra 2019,
je treba razlagati tako, da
je posel, s katerim namerava javni naročnik vzpostavitev in upravljanje storitve izposoje in souporabe električnih vozil zaupati gospodarskemu subjektu, katerega finančni vložek je večinoma namenjen pridobitvi teh vozil, ter pri katerem bodo prihodki tega gospodarskega subjekta izvirali predvsem iz pristojbin, ki jih bodo plačevali uporabniki te storitve, „koncesija za storitve“, saj je na podlagi takih značilnosti mogoče ugotoviti, da je bilo tveganje, povezano z opravljanjem koncesijskih storitev, preneseno na navedeni gospodarski subjekt.
2.
Člen 8 Direktive 2014/23, kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo 2019/1827,
je treba razlagati tako, da
mora javni naročnik za ugotovitev, ali je mejna vrednost za uporabo te direktive dosežena, oceniti „celotni promet koncesionarja brez [davka na dodano vrednost (DDV)] med trajanjem pogodbe“, z upoštevanjem pristojbin, ki jih bodo uporabniki plačali koncesionarju, ter vložkov in stroškov, ki jih bo imel javni naročnik.
Vendar lahko javni naročnik prav tako šteje, da je mejna vrednost, določena za uporabo Direktive 2014/23, kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo 2019/1827, dosežena, če naložbe in stroški, ki jih mora nositi koncesionar sam ali skupaj z javnim naročnikom med celotnim trajanjem izvajanja koncesijske pogodbe, očitno presegajo to mejno vrednost za uporabo.