HR
C 7/10
Službeni list Europske unije
9.1.2023.
Presuda Suda (osmo vijeće) od 10. studenoga 2022. (zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil – Slovenija) – SHARENGO najem in zakup vozil d. o. o./Mestna občina Ljubljana (Predmet C-486/21) (1) („Zahtjev za prethodnu odluku – Javni sustav najma električnih osobnih vozila i zajedničkog korištenja njima – Razlikovanje pojmova „koncesija za usluge” i „javna nabava usluga” – Direktiva 2014/23/EU – Članak 5. točka 1. podtočka (b) – Članak 20. stavak 4. – Pojam „mješoviti ugovori” – Članak 8. – Utvrđivanje vrijednosti koncesije za usluge – Kriteriji – Članak 27. – Članak 38. – Direktiva 2014/24/EU – Članak 2. stavak 1. točke 5. i 8. – Provedbena uredba (EU) 2015/1986 – Prilog XXI. – Mogućnost nalaganja uvjeta koji se odnosi na registraciju poslovne djelatnosti koja je utvrđena na temelju nacionalnog prava – Nemogućnost nalaganja tog uvjeta svim članovima privremenog udruženja poduzetnika – Uredba (EZ) br.
2195/2002 – Članak 1. stavak 1. – Obveza da se u dokumentaciji o koncesiji upućuje isključivo na „Jedinstveni rječnik javne nabave” – Provedbena uredba (EZ) br.
1893/2006 – Članak 1. stavak 2. – Nemogućnost da se u dokumentaciji o koncesiji upućuje na nomenklaturu „NACE Rev. 2””) (2023/C 7/12) Jezik postupka: slovenski Sud koji je uputio zahtjev Državna revizijska komisija za revizijo postopkov oddaje javnih naročil
Stranke glavnog postupka Podnositelj zahtjeva: SHARENGO najem in zakup vozil d. o. o.
Druga stranka u postupku: Mestna občina Ljubljana
Izreka 1.
Članak 5. točku 1. podtočku (b) Direktive 2014/23/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 26. veljače 2014. o dodjeli ugovorâ o koncesiji, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom Komisije (EU) 2019/1827 оd 30. listopada 2019.,
treba tumačiti na način da je:
u slučaju transakcije kojom javni naručitelj namjerava povjeriti uspostavljanje usluge najma električnih vozila i zajedničkog korištenja njima kao i upravljanje tom uslugom gospodarskom subjektu čiji je financijski ulog većinom namijenjen stjecanju tih vozila i u kojoj će transakciji njegovi prihodi u biti dolaziti od korisničkih uplata naknada za tu uslugu, riječ o „koncesij[i] [za] usluge”, ako je na temelju takvih obilježja moguće utvrditi da je rizik povezan s iskorištavanjem usluga pod koncesijom bio prenesen na navedeni gospodarski subjekt.
2.
Članak 8.
Direktive 2014/23, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2019/1827,
treba tumačiti na način da:
javni naručitelj mora, radi utvrđivanja je li dosegnut prag koji je predviđen za primjenu te direktive, procijeniti „ukupni promet koncesionara ostvaren tijekom trajanja ugovora, bez [poreza na dodanu vrijednost (PDV)]”, uzimajući u obzir naknade koje će korisnici uplatiti koncesionaru, kao i uloge i troškove koje će snositi javni naručitelj.
Međutim, javni naručitelj također može smatrati da je prag koji je predviđen za primjenu Direktive 2014/23, kako je izmijenjena Delegiranom uredbom 2019/1827, dosegnut ako ulaganja i troškovi koje mora snositi koncesionar, sâm ili s javnim naručiteljem, tijekom cijelog razdoblja primjene ugovora o koncesiji očito premašuju taj prag za primjenu.