L 333/90
SL
Uradni list Evropske unije
27.12.2022
(51)
Države članice bi morale spodbujati uporabo vseh inovativnih tehnologij, tudi umetne inteligence, katerih uporaba bi lahko izboljšala odkrivanje in preprečevanje kibernetskih napadov, kar bi omogočilo učinkovitejšo preusmeritev sredstev proti kibernetskim napadom.
Zato bi morale države članice v svojih nacionalnih strategijah za kibernetsko varnost spodbujati dejavnosti na področju raziskav in razvoja, da bi olajšale uporabo teh tehnologij, zlasti tistih, ki zadevajo avtomatizirana ali polavtomatizirana orodja za kibernetsko varnost, in po potrebi izmenjave podatkov, potrebnih za usposabljanje uporabnikov take tehnologije in za njeno izboljšanje.
Uporaba vsake inovativne tehnologije, tudi umetne inteligence, bi morala biti skladna s pravom Unije o varstvu podatkov, vključno z načeli varstva podatkov, in sicer točnost podatkov, minimizacija podatkov, pravičnost in preglednost, ter varnost podatkov, kot je najsodobnejše šifriranje.
V celoti bi bilo treba izkoristiti zahteve glede vgrajenega in privzetega varstva podatkov, določene v Uredbi (EU) 2016/679.
(52)
Odprtokodna orodja in aplikacije za kibernetsko varnost lahko prispevajo k višji stopnji odprtosti in lahko pozitivno vplivajo na učinkovitost industrijskih inovacij.
Odprti standardi omogočajo interoperabilnost med orodji za varnost in koristijo varnosti industrijskih deležnikov.
Odprtokodna orodja in aplikacije za kibernetsko varnost lahko spodbudijo širšo skupnost razvijalcev, kar omogoča diverzifikacijo dobaviteljev.
Odprta koda lahko vodi k preglednejšemu postopku preverjanja orodij, povezanih s kibernetsko varnostjo, in k procesu odkrivanja ranljivosti, ki ga vodi skupnost.
Države članice bi zato morale imeti možnost, da spodbujajo uporabo odprtokodne programske opreme in odprtih standardov z izvajanjem politik v zvezi z uporabo odprtih podatkov in odprtih virov kot dela varnosti prek preglednosti.
Politike za spodbujanje uvajanja in trajnostne uporabe odprtokodnih orodij in aplikacij za kibernetsko varnost so še posebej pomembne za mala in srednja podjetja, ki se soočajo z velikimi stroški izvajanja, ki bi jih bilo mogoče zmanjšati, če bi se zmanjšala potreba po točno določenih aplikacijah ali orodjih.
(53)
Javne dobrine so vse bolj povezane z digitalnimi omrežji v mestih za namene izboljšanja mestnih prometnih omrežij, nadgradnje infrastrukture za oskrbo z vodo in odlagališč odpadkov ter povečanja učinkovitost razsvetljave in ogrevanja stavb.
Te digitalizirane javne dobrine so izpostavljene kibernetskim napadom in v primeru, da so ti uspešni, tvegajo, da zaradi njihove medsebojne povezanosti škodo utrpi veliko število državljanov.
Države članice bi morale v okviru svojih nacionalnih strategij za kibernetsko varnost razviti politike, ki obravnavajo razvoj takih povezanih ali pametnih mest ter njihove morebitne učinke na družbo.
(54)
V zadnjih letih se je v Uniji eksponentno povečalo število napadov z izsiljevalskim programjem, pri katerih zlonamerna programska oprema šifrira podatke in sisteme ter za njihovo sprostitev zahteva plačilo odkupnine.
Vse pogostejši in hujši napadi z izsiljevalskim programjem so lahko posledica več dejavnikov, kot so različni vzorci napadov, kriminalni poslovni modeli v zvezi z „izsiljevalskim programjem kot storitvijo“ in kriptovalutami, zahteve po odkupninah in porast napadov na dobavne verige.
Države članice bi morale v okviru svojih nacionalnih strategij za kibernetsko varnost oblikovati politike za boj proti porastu napadov z izsiljevalskim programjem.
(55)
Javno-zasebna partnerstva na področju kibernetske varnosti lahko zagotovijo primeren okvir za izmenjavo znanja, širjenje dobrih praks in vzpostavitev skupne ravni razumevanja med deležniki.
Države članice bi morale spodbujati politike, na katere se opira ustanavljanje javno-zasebnih partnerstev, ki se posebej ukvarjajo s kibernetsko varnostjo.
Te politike bi morale med drugim jasno opredeliti področje uporabe in vključene deležnike, model upravljanja, razpoložljive možnosti financiranja in interakcijo med sodelujočimi deležniki, kar zadeva javno-zasebna partnerstva.
Javno-zasebna partnerstva lahko izkoristijo strokovno znanje subjektov iz zasebnega sektorja za pomoč pristojnim organom pri razvijanju najsodobnejših storitev in procesov, vključno z izmenjavo informacij, zgodnjim opozarjanjem, vajami na področju kibernetskih groženj in incidentov, obvladovanjem kriz in načrtovanjem odpornosti.
(56)
Države članice bi morale v svojih nacionalnih strategijah za kibernetsko varnost obravnavati posebne potrebe malih in srednjih podjetij na področju kibernetske varnosti.
Mala in srednja podjetja po vsej Uniji predstavljajo velik odstotek industrijskega in poslovnega trga ter se pogosto težje prilagajajo novim poslovnim praksam v bolj povezanem svetu in digitalnem okolju, v katerem zaposleni delajo od doma, poslovanje pa vse bolj poteka prek spleta.
Nekatera mala in srednja podjetja se soočajo s posebnimi izzivi na področju kibernetske varnosti, kot so slaba kibernetska ozaveščenost, slaba informacijska varnost pri poslovanju na daljavo, visoki stroški rešitev za kibernetsko varnost in višja stopnja ogroženosti, na primer zaradi izsiljevalskega programja, za kar bi jim bilo treba nuditi usmerjanje in podporo.
Mala in srednja podjetja so vse pogosteje tarča napadov na dobavne verige zaradi manj strogih ukrepov za obvladovanje tveganj na področju kibernetske varnosti in obvladovanje napadov ter dejstva, da so njihova sredstva za varnost omejena.
Taki napadi na dobavne verige ne vplivajo zgolj na mala in srednja podjetja ter njihovo poslovanje, ampak imajo lahko tudi kaskadne učinke za večje napade na subjekte, katerim ta dobavljajo blago.
Države članice bi morale prek svojih nacionalnih strategij za kibernetsko varnost