L 333/90
LV
Eiropas Savienības Oficiālais Vēstnesis
27.12.2022.
(51)
Dalībvalstīm būtu jāveicina jebkādas tādas inovatīvas tehnoloģijas, tostarp mākslīgā intelekta, izmantošana, kas varētu uzlabot kiberuzbrukumu atklāšanu un novēršanu, dodot iespēju resursus cīņai pret kiberuzbrukumiem novirzīt rezultatīvāk.
Tāpēc dalībvalstīm savās valsts kiberdrošības stratēģijās būtu jāveicina pētniecības un izstrādes darbības, lai atvieglotu šādu tehnoloģiju izmantošanu, jo īpaši tādu tehnoloģiju izmantošanu, kas saistītas ar automatizētiem vai pusautomatizētiem kiberdrošības rīkiem, un attiecīgā gadījumā tādu datu kopīgošana, kas vajadzīgi, lai apmācītu šādu tehnoloģiju lietotājus un tās uzlabotu.
Jebkuras inovatīvas tehnoloģijas, tostarp mākslīgā intelekta, izmantošanai būtu jāatbilst Savienības datu aizsardzības tiesību aktiem, tostarp datu aizsardzības principiem – datu precizitātei, datu minimizēšanai, taisnīgumam un pārredzamībai un datu drošībai, piemēram, mūsdienīgai šifrēšanai.
Būtu pilnībā jāizmanto integrētās datu aizsardzības un datu aizsardzības pēc noklusējuma prasības, ko paredz Regula (ES) 2016/679.
(52)
Atvērtā pirmkoda kiberdrošības rīki un lietotnes var paaugstināt atvērtības līmeni un pozitīvi ietekmēt rūpnieciskās inovācijas efektivitāti.
Atvērtie standarti veicina drošības rīku sadarbspēju, tādējādi labvēlīgi ietekmējot rūpniecības nozares ieinteresēto personu drošību.
Atvērtā pirmkoda kiberdrošības rīki un lietotnes var mobilizēt izstrādātāju kopienu kopumā, darot iespējamu piegādātāju dažādošanu.
Atvērtā pirmkoda izmantošana var radīt pārredzamāku ar kiberdrošību saistītu rīku verifikāciju un kopienas virzītu ievainojamības atklāšanu.
Tādēļ dalībvalstīm būtu jāspēj veicināt atvērtā pirmkoda programmatūras un atvērto standartu izmantošanu, īstenojot rīcībpolitikas attiecībā uz atvērto datu un atvērtā pirmkoda izmantošanu kā daļu no drošības, ko panāk ar pārredzamību.
Rīcībpolitikas, kas veicina atvērtā pirmkoda kiberdrošības rīku ieviešanu un ilgtspējīgu izmantošanu, ir īpaši svarīgas maziem un vidējiem uzņēmumiem, kuri saskaras ar lielām ieviešanas izmaksām, ko varētu minimizēt, samazinot nepieciešamību pēc konkrētām lietotnēm vai rīkiem.
(53)
Sabiedriskie pakalpojumi arvien vairāk tiek savienoti ar pilsētu digitālajiem tīkliem, lai uzlabotu pilsētu transporta tīklus, uzlabotu modernizētu ūdensapgādi un atkritumu apglabāšanas kompleksus un palielinātu apgaismojuma un ēku apkures efektivitāti.
Minētie digitalizētie sabiedriskie pakalpojumi var tikt pakļauti kiberuzbrukumiem, un veiksmīga kiberuzbrukuma gadījumā savstarpējās savienotības dēļ tie var kaitēt iedzīvotājiem plašā mērogā.
Dalībvalstīm savas kiberdrošības stratēģijas ietvaros būtu jāizstrādā rīcībpolitika, kas pievēršas šādu savienotu vai viedu pilsētu izveidei un to iespējamajai ietekmei uz sabiedrību.
(54)
Pēdējos gados Savienībā ir strauji palielinājies izspiedējprogrammatūras uzbrukumu skaits, kuros ļaunprogrammatūra šifrē datus un sistēmas un pieprasa izpirkuma maksu par atšifrēšanu.
Izspiedējprogrammatūras uzbrukumu pieaugošo biežumu un smagumu var noteikt vairāki faktori, piemēram, dažādi uzbrukuma modeļi, noziedzīgas darbības modeļi, kas saistīti ar “izspiedējprogrammatūru kā pakalpojumu” un kriptovalūtām, izpirkuma maksas pieprasīšana un pieaugoši uzbrukumi piegādes ķēdē.
Dalībvalstīm to valsts kiberdrošības stratēģijas ietvaros būtu jāizstrādā rīcībpolitika izspiedējprogrammatūras uzbrukumu pieauguma problēmas risināšanai.
(55)
Publiskā un privātā sektora partnerības (PPP) kiberdrošības jomā var nodrošināt pienācīgu sistēmu zināšanu apmaiņai, paraugprakšu kopīgošanai un kopīgas izpratnes gūšanai ieinteresēto personu vidū.
Dalībvalstīm būtu jāveicina rīcībpolitikas, kas ir pamatā kiberdrošības PPP izveidei.
Minētajās rīcībpolitikās cita starpā būtu jāprecizē tvērums un iesaistītās ieinteresētās personas, pārvaldības modelis, pieejamās finansējuma iespējas un iesaistīto ieinteresēto personu mijiedarbība attiecībā uz PPP.
PPP var izmantot privātā sektora vienību specializētās zināšanas, lai palīdzētu kompetentajām iestādēm izstrādāt modernus pakalpojumus un procesus, tostarp informācijas apmaiņu, agrīnus brīdinājumus, kiberdraudu un incidentu jomas mācības, krīzes pārvaldību un noturības plānošanu.
(56)
Dalībvalstīm to valsts kiberdrošības stratēģijās būtu jārisina konkrētas mazo un vidējo uzņēmumu kiberdrošības vajadzības.
Savienībā mazo un vidējo uzņēmumu īpatsvars rūpniecības un uzņēmējdarbības tirgū ir liels, un bieži vien tiem ir grūtības pielāgoties jaunai uzņēmējdarbības praksei lielākā mērā savienotā pasaulē un digitālā vidē laikā, kad darbinieki strādā no mājām un uzņēmējdarbība arvien biežāk notiek tiešsaistē.
Daļai mazo un vidējo uzņēmumu kiberdrošības ziņā ir īpašas grūtības, piemēram, vāja izpratne par kiberdrošību, attālās IT drošības trūkums, augstās kiberdrošības risinājumu izmaksas un augstāks apdraudējuma, piemēram, izspiedējprogrammatūras draudu, līmenis, un šādu problēmu risināšanai tiem būtu jāsaņem padomi un atbalsts.
Mazie un vidējie uzņēmumi arvien vairāk kļūst par mērķi uzbrukumos piegādes ķēdēm, jo tiem ir mazāk stingri kiberdrošības risku pārvaldības pasākumi un uzbrukumu pārvaldība, un ierobežoti drošības resursi.
Šādi uzbrukumi piegādes ķēdēm neietekmē mazos un vidējos uzņēmumus un to darbību vien: tiem var būt arī lavīnveida ietekme uz lielākiem uzbrukumiem vienībām, kurām mazie un vidējie uzņēmumi nodrošina piegādes.
Dalībvalstīm ar valsts kiberdrošības stratēģijām būtu jāpalīdz mazajiem un vidējiem uzņēmumiem risināt problēmas to piegādes ķēdēs.
Dalībvalstīm vajadzētu būt