10.11.2022
4.3.2.5.2
SL
Uradni list Evropske unije
L 290/283
Vzorčenje mehanskega upora Mehanski upor, ki sestoji iz ločenih delov in predstavlja torne izgube pnevmatik Dtyre ter torne izgube sprednje in zadnje osi Df in Dr (vključno z izgubami prenosa moči), mora biti modeliran kot polinom tretje stopnje, tj. kot funkcija hitrosti vozila v, kot je navedeno v spodnji enačbi: Dmech = Am + Bm v + Cm v2 pri čemer so vrednosti Am, Bm in Cm določene pri analizi podatkov z uporabo metode najmanjših kvadratov.
Te konstante izražajo kombiniran prenos moči in upor pnevmatik.
Če je preizkušano vozilo reprezentativno vozilo družine matrik za cestno obremenitev, je treba koeficient Bm nastaviti na nič, koeficienta Am in Cm pa preračunati z analizo regresije najmanjših kvadratov.
4.3.2.5.3
Modeliranje aerodinamičnega upora Koeficient aerodinamičnega upora CD(Y) mora biti modeliran kot polinom pete stopnje, tj. kot funkcija odklonskega kota Y, kot je navedeno v spodnji enačbi: CD(Y) = a0 + a1Y + a2Y2 + a3Y3 + a4Y4 a0 do a4 so konstantni koeficienti, katerih vrednost je določena z analizo podatkov.
Aerodinamični upor je treba določiti s kombiniranjem koeficienta upora, čelne površine vozila Af in relativne hitrosti vetra vr.
Daero ¼
Daero ¼ 4.3.2.5.4
Ê1Ì 2
Ê1Ì 2
Ü ρ Ü Af Ü v2r Ü CD ðYÞ
Ü ρ Ü Af Ü v2r ða0 þ a1 Y þ a2 Y2 þ a3 Y3 þ a4 Y4 Þ
Končna enačba gibanja S substitucijo je končna oblika enačbe gibanja naslednja:
Í Î Ê 1Ì dv dh ¼ Am þ B m v þ Cm v 2 þ Äme Ü ρ Ü Af Ü v2r Ü ða0 þ a1 Y þ a2 Y2 þ a3 Y3 þ a4 Y4 Þ þ ðm Ü g Ü Þ dt 2 ds 4.3.2.6
Zmanjšanje količine podatkov Ustvariti je treba enačbo tretje stopnje, ki silo cestne obremenitve opisuje kot funkcijo hitrosti F = A + Bv + Cv2, popravljeno na običajno temperaturo okolice in pogoje tlaka v brezvetrju.
Metoda za ta postopek analiziranja je opisana v odstavkih 4.3.2.6.1 do vključno 4.3.2.6.10 te priloge.
4.3.2.6.1
Določanje koeficientov umerjanja Če faktorji umerjanja za popravek za blokado vozila niso bili predhodno določeni, jih je treba določiti glede na relativno hitrost vetra in odklonski kot.
Zabeležiti je treba meritve hitrosti vozila v, relativne hitrosti vetra vr in odklona Y med fazo ogrevanja v preizkuševalnem postopku.
Opraviti je treba parne vožnje v izmeničnih smereh na preizkuševalni stezi pri konstantni hitrosti 80 km/h in določiti aritmetične povprečne vrednosti za v, vr in Y za vsako vožnjo.
Izbrati je treba faktorje umerjanja, ki zmanjšujejo skupno število napak v čelnem in bočnem vetru v vseh parih voženj, tj. vsoto headi – headi+1)2 itd., pri čemer se headi in headi+1 nanašata na hitrost in smer vetra pri parnih preizkusnih vožnjah v nasprotnih smereh med ogrevanjem/stabilizacijo vozila pred preizkušanjem.