10.11.2022
4.3.2.5.2.
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
L 290/283
Modelarea rezistenței mecanice Rezistența mecanică, constând în componente separate care reprezintă rezistența la rulare a pneurilor Dtyre și pierderile prin fricțiune pe axele față și spate, Df și Dr (inclusiv pierderile în transmisie), trebuie să fie modelată sub forma unei ecuații polinomiale cu trei termeni ca o funcție a vitezei vehiculului v la fel ca în ecuația de mai jos: Dmech = Am + Bm v + Cm v2 unde Am, Bm, și Cm sunt stabilite în analiza datelor prin metoda celor mai mici pătrate.
Aceste constante reflectă rezistența combinată a transmisiei și a pneurilor.
În cazul în care vehiculul încercat este un vehicul reprezentativ din familia de matrice ale rezistenței la înaintare pe drum, coeficientul Bm se fixează la zero, iar coeficienții Am și Cm se recalculează cu analiza de regresie prin metoda celor mai mici pătrate.
4.3.2.5.3.
Modelarea rezistenței aerodinamice Coeficientul rezistenței aerodinamice CD (Y) se modelează sub forma unei ecuații polinomiale cu cinci termeni ca funcție de unghiul de girație Y, ca în ecuația de mai jos: CD(Y) = a0 + a1Y + a2Y2 + a3Y3 + a4Y4 a0 - a4 sunt coeficienți constanți ai căror valori sunt stabilite în analiza datelor.
Rezistența aerodinamică se determină prin combinarea coeficientului rezistenței la înaintare cu suprafața frontală a vehiculului Af și viteza relativă a vântului vr.
Daero ¼
Daero ¼ 4.3.2.5.4.
Ê1Ì 2
Ê1Ì 2
Ü ρ Ü Af Ü v2r Ü CD ðYÞ
Ü ρ Ü Af Ü v2r ða0 þ a1 Y þ a2 Y2 þ a3 Y3 þ a4 Y4 Þ
Ecuația finală de mișcare Prin substituție, forma finală a ecuației de mișcare devine:
Äme 4.3.2.6.
Í Î Ê 1Ì dv dh Ü ρ Ü Af Ü v2r Ü ða0 þ a1 Y þ a2 Y2 þ a3 Y3 þ a4 Y4 Þ þ ðm Ü g Ü Þ ¼ Am þ B m v þ Cm v 2 þ 2 dt ds
Reducerea datelor Se generează o ecuație cu trei termeni pentru a descrie forța de rezistență la înaintare pe drum în funcție de viteză, F = A + Bv + Cv2, corectată pentru condiții de temperatură și presiune ambiante standard și în atmosferă calmă.
Metoda folosită pentru acest proces de analiză este descrisă la punctele 4.3.2.6.1.
4.3.2.6.10, inclusiv, din prezenta anexă.
4.3.2.6.1.
Determinarea coeficienților de etalonare În cazul în care nu au fost stabiliți în prealabil, factorii de etalonare utilizați pentru a corecta efectul de blocare al vehiculului trebuie determinați în funcție de viteza relativă a vântului și de unghiul de girație.
Măsurătorile vitezei vehiculului v, ale vitezei relative a vântului vr și ale girației Y din timpul etapei de încălzire a procedurii de încercare se înregistrează.
Trebuie efectuate perechi de parcursuri în cele două sensuri opuse pe pista de încercare, la o viteză constantă de 80 km/h, și trebuie determinate valorile medii aritmetice ale v, vr și Y pentru fiecare parcurs.
Factorii de etalonare care reduc la minimum erorile totale cauzate de vânturi frontale și laterale asupra tuturor perechilor de parcursuri, adică suma dintre (headi – headi+1)2 etc., trebuie selectați, undehead i și headi+1 se referă la viteza vântului și la direcția vântului din perechile de parcursuri de încercare în sensuri opuse din timpul de încălzire/stabilizare al vehiculului dinaintea încercării.