L 243/20
HU
Az Európai Unió Hivatalos Lapja
2022.9.20.
c) a szennyeződésmentesítési folyamat végső termékében jelen lévő becsült fennmaradó szennyeződésre vonatkozó információk, figyelembe véve a szennyeződésmentesítés hatékonyságát, beleértve a potenciálisan fennmaradó genotoxikus és endokrin károsító anyagokat és a 10/2011/EU rendelet 13. cikke (4) bekezdésének a) pontjában említett anyagokat, még akkor is, ha előfordulásuk nem éri el az alkalmazott analitikai módszerek kimutatási határát; d) a szennyeződésmentesítési folyamat során eltávolított szennyező anyagok sorsára vonatkozó információk; e) az olyan újrafeldolgozott műanyagban vagy műanyag tárgyban jelen lévő maradék szennyeződés élelmiszerbe történő kioldódására vonatkozó információk, amelyet az újrafeldolgozási folyamat követelményeinek megfelelően és az érintett anyagokra és tárgyakra meghatározott felhasználási feltételek figyelembevételével utófeldolgoztak; f) az újrafeldolgozott műanyagok és műanyag tárgyak biztonságosságára vonatkozó átfogó indokolás, vita és következtetés az a)–e) pontban meghatározott információk alapján.
Az e bekezdésben említett információkat naprakészen kell tartani, és azoknak az ezen elemekre vonatkozó legfrissebb információkon kell alapulniuk, beleértve a műanyag alapanyagok beszállítói és az újrafeldolgozott műanyag felhasználói által szolgáltatott információkat, valamint a 13.
cikk szerinti monitoringjából és a 10. cikk (7) bekezdésében említett párbeszédből származó információkat.
13. cikk A szennyeződési szintek monitoringja és jelentése (1) A 11.
cikknek megfelelően szennyeződésmentesítési létesítményt üzemeltető újrafeldolgozást végző vállalat olyan szilárd mintavételi stratégia alapján ellenőrzi az átlagos szennyeződési szintet, amely a műanyag alapanyagok tételeiből és a vonatkozó szennyeződésmentesített kimeneti tételekből vesz mintát.
A mintavételi stratégiának figyelembe kell vennie minden olyan tényezőt, amely hatással lehet a műanyag alapanyag összetételére, és különösen foglalkoznia kell a műanyag eredetének – akár földrajzi, akár egyéb – eltéréseivel.
A mintavétel kezdetben magában foglalja az összes alapanyagtételt és a vonatkozó kimeneti tételeket, de a mintavétel gyakorisága csökkenthető, amint stabil átlagok születnek.
A mintavétel gyakoriságát minden esetben megfelelő szinten kell tartani az alapanyagtételek szennyezettségi szintjei tendenciáinak és/vagy egyéb változásainak észlelése, valamint annak megállapítása érdekében, hogy a szennyező anyagok jelenléte ismétlődik-e.
Amennyiben a mintavétel gyakoriságának a műanyag alapanyagok tételei alapján történő meghatározása az újrafeldolgozási folyamat sajátosságai miatt nem praktikus, a gyakoriságot a legközelebbi olyan előfeldolgozási műveletnél használt tételek alapján kell meghatározni, amelyek esetében ez a meghatározás praktikus.
A végső termék egyéb anyagok hozzáadásával történő hígítása előtt meg kell határozni a maradék szennyező anyag szintjét a végső termékben.
Amennyiben a szennyezőanyagok szintje a nyomon követéshez alkalmazott analitikai módszerek meghatározási szintje alatt van, végső termék ellenőrző monitoring vizsgálata helyettesíthető egy vagy több olyan vizsgálattal, amely korlátozott számú kimeneti tételben állapítja meg a maradék szennyező anyag szintjét olyan analitikai módszerekkel, amelyek kellően alacsony meghatározási határral rendelkeznek ahhoz, hogy megállapítsák a szennyeződés­ mentesítési létesítményben elért tényleges szennyeződésmentesítési hatékonyságot.
Abban az esetben, ha a végső termékben visszamaradó szennyeződés olyan alacsony, hogy annak számszerűsítése nem lehetséges, e módszerek kimutatási szintjének kellően alacsonynak kell lennie ahhoz, hogy alátámassza annak indokolását, hogy a szennyeződés­ mentesítési hatékonyság elegendő-e annak biztosításához, hogy az újrafeldolgozott műanyagok és műanyag tárgyak megfeleljenek az 1935/2004/EK rendelet 3. cikkének.
(2) A szennyezettségi szint (1) bekezdés szerinti meghatározásához szükséges elemzések és vizsgálatok során az e tevékenységeket végző laboratóriumoknak rendszeresen és kielégítő eredménnyel részt kell venniük az e célnak megfelelő jártassági vizsgálatokon.
A laboratórium jártassági vizsgálaton való első részvételére az újrafeldolgozó üzem működésének megkezdése előtt kerül sor.
(3) Az újrafeldolgozást végző vállalatok legalább hathavonta a fejlesztő rendelkezésére bocsátják a monitoringból származó adatokat és az adatok változása esetén azok aktualizált indokolását a 12. cikk (3) bekezdésének f) pontjával összhangban.