L 200/186
RO
Jurnalul Oficial al Uniunii Europene
29.7.2022
adulți se ridică la 23,40 EUR, iar pentru copiii cu vârsta de până la 12 ani la 11,70 EUR), cu aplicarea unor tarife sociale în cazul rezidenților și al navetiștilor (prețul unui bilet într-un singur sens se ridică la numai 7 EUR).
În consecință, în lipsa serviciilor oferite de Laziomar pe această rută specifică, nu ar fi satisfăcută nevoia de serviciu public în ceea ce privește asigurarea unei legături regulate a acestei insule cu continentul la prețuri accesibile, întrucât Vetor nu ar fi putut furniza aceleași servicii și în aceleași condiții precum Laziomar pe întreaga perioadă contractuală.
(195) Având în vedere cele menționate mai sus, Comisia concluzionează că, la momentul atribuirii serviciilor societății Laziomar, doar acțiunea forțelor pieței nu era suficientă pentru a răspunde nevoilor de serviciu public.
Într-adevăr, pe o serie de rute, Laziomar era singurul operator, în timp ce, pe celelalte rute, serviciile furnizate de concurenți în Arhipelagul Pontin nu erau echivalente în ceea ce privește continuitatea, regularitatea, capacitatea și prețul și, prin urmare, acestea nu au răspuns pe deplin obligațiilor de serviciu public prevăzute în noul contract de servicii încheiat cu Laziomar. 3.
Abordarea cea mai puțin dăunătoare (196) Comisia observă că Italia a ales mai degrabă să încheie un contract de servicii publice cu un operator (Laziomar) decât să impună obligații de serviciu public tuturor operatorilor interesați de deservirea rutelor în cauză.
Pe baza informațiilor furnizate de Italia, Comisia admite faptul că cererea din partea utilizatorilor nu ar fi putut fi satisfăcută prin impunerea unor obligații de serviciu public (a se vedea considerentul 180).
Mai exact, Laziomar este singurul operator pe mai multe rute și, acolo unde acest lucru nu este valabil, oferta furnizată de ceilalți operatori nu satisface (toate) cerințele de regularitate, continuitate, capacitate și preț.
Mai mult, exploatarea majorității rutelor, în special în extrasezon, este generatoare de pierderi, astfel încât, în lipsa compensației pentru obligația de serviciu public, acestea nu ar mai fi exploatate deloc.
În plus, Comisia ia act de afirmația Italiei potrivit căreia opțiunea pentru un contract de servicii publice a fost, de asemenea, necesară în vederea privatizării Laziomar.
Mai exact, Italia susține că organizarea unei proceduri de achiziții pentru Laziomar împreună cu un contract nou de servicii publice a permis: (i) să se asigure continuitatea serviciului public de transport maritim; și (ii) să se maximizeze valoarea pentru stat.
Din aceste motive, Comisia a fost de acord (a se vedea considerentul 89) ca Italia să organizeze o procedură de achiziții pentru Laziomar împreună cu un nou contract de servicii publice.
Procedând astfel, Comisia a acceptat, de asemenea, și reiterează în prezenta decizie faptul că Italia nu s-a putut baza pe obligații de serviciu public aplicabile tuturor operatorilor, ci, mai degrabă, aceasta a încheiat un contract de servicii publice doar cu Laziomar.
Concluzie (197) Pe baza evaluării de mai sus, Comisia concluzionează că Italia nu a făcut o eroare vădită atunci când a definit serviciile încredințate Laziomar drept servicii de interes economic general.
Îndoielile exprimate de Comisie în decizia din 2012 sunt, prin urmare, înlăturate.
(198) Pentru a concluziona că criteriul Altmark 1 este respectat, Comisia trebuie să verifice în continuare dacă Laziomar a fost însărcinată cu obligații de serviciu public care au fost clar definite.
În această privință, Comisia constată că obligațiile de serviciu public sunt descrise în mod clar în noul contract de servicii publice și în anexele sale (care includ, de exemplu, specificații pentru nave pentru fiecare rută).
În mod similar, normele care reglementează compensația sunt detaliate în noul contract de servicii publice, în legea din 2009 și în directiva CIPE.
De asemenea, noul contract de servicii publice are o durată clară (10 ani), identifică Laziomar drept operatorul de servicii publice și conține modalitățile de evitare a supracompensării și de recuperare a eventualelor supracompensații (a se vedea, de asemenea, considerentul 215).
Prin urmare, Comisia concluzionează că primul criteriu Altmark este respectat.
Prioritatea la acostare (199) Articolul 19-ter alineatul (21) din legea din 2009 menționează în mod clar faptul că prioritatea la acostare este necesară pentru a garanta continuitatea teritorială cu insulele și din perspectiva obligațiilor de serviciu public ale societăților fostului grup Tirrenia, inclusiv Laziomar.
Într-adevăr, dacă nu ar exista nicio prioritate la acostare pentru societățile însărcinate cu obligații de serviciu public, acestea ar putea (uneori) să fie nevoite să își aștepte rândul înainte să acosteze și, prin urmare, să aibă întârzieri, ceea ce ar submina scopul de a asigura o legătură fiabilă și convenabilă pentru cetățeni.
Un orar de circulație regulat este, într-adevăr, necesar pentru a satisface nevoile de mobilitate ale populației insulelor și pentru a contribui la dezvoltarea economică a insulelor respective.
Mai mult, având în vedere că, în noul contract de servicii publice, există obligații specifice privind planificarea orară a plecărilor pe rutele aferente serviciului public, prioritatea la acostare contribuie la asigurarea faptului că porturile alocă danele și orarele de acostare într-un mod care să permită operatorului de servicii publice să își respecte obligațiile de serviciu public.
În acest context, Comisia consideră că această măsură este acordată pentru a permite Laziomar să își îndeplinească obligațiile de serviciu public care reprezintă SIEG autentice (a se vedea considerentul 197).
Mai mult, Italia a confirmat că prioritatea la acostare este aplicabilă doar serviciilor furnizate în regim de serviciu public.
Prin urmare, prioritatea la acostare respectă, de asemenea, prima condiție din Hotărârea Altmark.