L 200/186
DA
Den Europæiske Unions Tidende
29.7.2022
ville behovet på denne ø for regelmæssige forbindelser til fastlandet til overkommelige priser ikke blive dækket uden Laziomars besejling af netop denne rute, idet Vetor ikke kunne have ydet de samme tjenester og på de samme vilkår som Laziomar i hele kontraktens løbetid.
(195) I lyset af ovenstående konkluderer Kommissionen, at markedskræfterne alene ikke var tilstrækkelige til at opfylde behovene for offentlig tjeneste på tidspunktet for overdragelsen til Laziomar.
På en række ruter var Laziomar faktisk det eneste rederi, mens de tjenester, der på de andre ruter i Pontino-øhavet blev leveret af andre rederier, ikke var ækvivalente med hensyn til kontinuitet, regelmæssighed, kapacitet og pris og derfor ikke fuldt ud opfyldte de forpligtelser til offentlig tjeneste, der var fastsat i den nye tjenesteydelseskontrakt med Laziomar.
3) Den mindst skadelige tilgang (196) Kommissionen bemærker, at Italien har valgt at indgå en kontrakt om offentlig tjeneste med ét rederi (Laziomar) i stedet for at pålægge alle rederier, der er interesseret i at besejle de pågældende ruter, forpligtelser til offentlig tjeneste.
På grundlag af de oplysninger, som Italien har fremlagt, accepterer Kommissionen, at brugernes efterspørgsel ikke kunne opfyldes ved at pålægge forpligtelser til offentlig tjeneste (se betragtning 180).
På flere ruter er Laziomar det eneste rederi, og hvor dette ikke er tilfældet, opfylder de øvrige rederiers tilbud ikke (alle) kravene med hensyn til regelmæssighed, kontinuitet, kapacitet og pris.
Driften af de fleste ruter, særligt i lavsæsonen, er endvidere underskudsgivende, så de ville slet ikke blive besejlet uden kompensation for offentlig tjeneste.
Kommissionen noterer sig desuden Italiens argument om, at valget af en kontrakt om offentlig tjeneste også var nødvendigt med henblik på privatiseringen af Laziomar.
Italien hævder mere specifikt, at udbuddet af Laziomar sammen med en ny kontrakt om offentlig tjeneste gav mulighed for at i) sikre kontinuitet i den maritime offentlige tjeneste og ii) maksimere værdien for staten.
Af disse grunde accepterede Kommissionen (se betragtning 89), at Italien sendte selskabet Laziomar i udbud sammen med en ny offentlig tjenesteydelseskontrakt.
Dermed accepterede Kommissionen også, hvilket den gentager i nærværende afgørelse, at Italien ikke kunne påberåbe sig forpligtelser til offentlig tjeneste, som gælder alle rederier, men i stedet foretrak at indgå en offentlig tjenesteydelses­ kontrakt med Laziomar alene.
Konklusion (197) På grundlag af ovenstående vurdering konkluderer Kommissionen, at Italien ikke har begået en åbenlys fejl ved at definere de tjenester, der er overdraget til Laziomar, som tjenesteydelser af almindelig økonomisk interesse.
Den tvivl, som Kommissionen gav udtryk for i afgørelsen fra 2012, er dermed fjernet.
(198) Med henblik på at konkludere, at Altmark 1 er opfyldt, skal Kommissionen også kontrollere, om Laziomar fik overdraget klart definerede forpligtelser til offentlig tjeneste.
Kommissionen bemærker i denne henseende, at forpligtelserne til offentlig tjeneste er klart beskrevet i den nye offentlige tjenesteydelseskontrakt og dens bilag (som f.eks.
omfatter specifikationer af skibe for hver rute).
Reglerne vedrørende kompensationen er ligeledes beskrevet i den nye offentlige tjenesteydelseskontrakt, loven af 2009 og CIPE-forskrifterne.
Den nye offentlige tjenesteydelses­ kontrakt har også en klar varighed (10 år), udpeger Laziomar som den part, der leverer offentlige tjenester, og indeholder foranstaltninger til at undgå eller i givet fald tilbagesøge overkompensation (se også betragtning 215).
Kommissionen konkluderer derfor, at det første Altmark-kriterium er opfyldt.
Fortrinsret ved allokering af kajpladser (199) I artikel 19b, stk.
21, i loven af 2009 angives det klart, at fortrinsretten ved allokering af kajpladser er nødvendig af hensyn til territorial kontinuitet med øerne og i lyset af de forpligtelser til offentlig tjeneste, der var pålagt virksomhederne i den forhenværende Tirrenia-koncern, herunder Laziomar.
Hvis rederier, der er pålagt forpligtelser til offentlig tjeneste, ikke havde fortrinsret ved allokering af kajpladser, kunne de (i nogle tilfælde) være nødt til at vente på, at det blev deres tur til at anløbe havnen, så de blev forsinkede, og det ville være til skade for målet om at sikre borgerne pålidelige og bekvemme forbindelser.
Der er nemlig behov for en fast fartplan for at opfylde øboernes mobilitetsbehov og bidrage til de pågældende øers økonomiske udvikling.
Da der er fastsat specifikke forpligtelser vedrørende fartplaner i den nye offentlige tjenesteydelseskontrakt for de ruter, der er omfattet af offentlig tjeneste, hjælper fortrinsretten ved allokering af kajpladser endvidere med at sikre, at havnene tildeler kajpladser og planlægger havneanløb, således at det rederi, der leverer offentlige tjenesteydelser, kan opfylde sine forpligtelser til offentlig tjeneste.
På denne baggrund finder Kommissionen, at denne foranstaltning er tildelt med henblik på at sætte Laziomar i stand til at opfylde sine forpligtelser til offentlig tjeneste, som udgør en ægte tjenesteydelse af almindelig økonomisk interesse (se betragtning 197).
Italien har desuden bekræftet, at fortrinsretten ved allokering af kajpladser kun gælder for tjenester, der leveres i henhold til ordningen for offentlig tjeneste.
Fortrinsretten ved allokering af kajpladser er derfor også i overensstemmelse med Altmark-dommens første kriterium.