SV
16.6.2022
Europeiska unionens officiella tidning
L 161/99
45.
Riskfinansieringsåtgärder ska ge marknadsinvesterare incitament att förse potentiellt lönsamma stödberättigade företag med finansiering över de finansieringsnivåer som tillhandahålls i avsaknad av sådana incitament eller att ta på sig en större risk, eller både och.
En riskfinansieringsåtgärd anses ha en stimulanseffekt om den mobiliserar investeringar från källor på marknaden, så att den totala finansiering som beviljas de stödberättigade företagen överstiger åtgärdens budget.
En huvudfaktor i urvalet av finansiella intermediärer och fondförvaltare bör följaktligen vara deras förmåga att mobilisera ytterligare privata investeringar.
46.
Om finansierade skuldinstrument används för att lägga om befintliga lån anses de inte ha någon stimulanseffekt, och inget inslag av statligt stöd i sådana instrument enligt dessa riktlinjer kan anses förenligt med gällande regler.
47.
Bedömningen av förekomsten av en stimulanseffekt är nära kopplad till den bedömning av behovet av ett statligt ingripande som diskuteras i avsnitt 3.2.2.
Huruvida en åtgärd är lämplig för att mobilisera privata resurser beror dessutom ytterst på åtgärdens utformning när det gäller avvägningen mellan risker och avkastning mellan offentliga och privata finansiärer, vilket också har ett nära samband med frågan om huruvida utformningen av den statliga riskfinansieringsåtgärden är lämplig (se avsnitt 3.2.3).
Så snart behovet av ett statligt ingripande har blivit korrekt identifierat och åtgärden har utformats på lämpligt sätt kan det därför antas att det föreligger en stimulanseffekt.
3.2
Andra villkoret: undvikande av negativa effekter på handelsvillkoren i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset
48.
Enligt artikel 107.3 c i EUF-fördraget får kommissionen anse stöd för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner vara förenligt med den inre marknaden, men endast ”när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset”.
49.
Bedömningen av de negativa effekterna på den inre marknaden innefattar komplicerade ekonomiska och sociala bedömningar.
Kommissionen kommer i detta avsnitt att förklara hur den avser att utöva sin handlingsfrihet för skönsmässig bedömning i detta avseende.
50.
Varje statlig stödåtgärd orsakar till sin natur en snedvridning av konkurrensen och påverkar handeln mellan medlemsstaterna.
För att fastställa om stödets snedvridande effekter är begränsade till vad som är absolut nödvändigt kommer kommissionen dock att kontrollera om stödet är nödvändigt (se avsnitt 3.2.2), lämpligt (se avsnitt 3.2.3) och proportionerligt (se avsnitt 3.2.4).
För att kommissionen ska kunna genomföra denna kontroll kräver den att medlemsstaterna lämnar in bevis i form av en förhandsbedömning enligt beskrivningen i avsnitt 3.2.1.
51.
Kommissionen kommer därefter att bedöma de negativa effekterna av riskfinansieringsstödet i fråga på konkurrens- och handelsvillkoren.
Mer specifikt kan stöd på området riskfinansiering leda till att privata investerare trängs ut, ha snedvridande effekter på finansiella intermediärer, orsaka specifika snedvridningar av produktmarknaden och ha utlokaliseringseffekter.
Kommissionen kommer att undersöka sådana negativa effekter av stödet på konkurrens och handel och väga dem mot stödets positiva effekter (se avsnitt 3.2.5).
Om de positiva effekterna uppväger de negativa effekterna kommer kommissionen att betrakta stödet som förenligt med den inre marknaden.
52.
Slutligen kommer kommissionen att säkerställa att stödet uppfyller öppenhetskraven (se avsnitt 3.2.6).
3.2.1
Grundläggande inslag i den förhandsbedömning som den berörda medlemsstaten ska lämna till kommissionen
53.
Statligt stöd kan motiveras endast om det kan leda till en materiell utveckling som marknaden inte klarar på egen hand, till exempel genom att åtgärda ett marknadsmisslyckande eller något annat relevant hinder för tillhanda­ hållande av riskfinansiering eller investeringar.
54.
Statligt stöd kan vara nödvändigt för att öka tillgången till riskfinansiering i en situation där marknaden inte når ett effektivt resultat på egen hand eller inte gör det i tid.
Kommissionen anser att det inte finns något generellt marknadsmisslyckande när det gäller nystartade företags, små och medelstora företags eller midcap-bolags tillgång till finansiering.
Det handlar i stället om ett misslyckande som gäller vissa grupper av nystartade företag, små och medelstora företag och vissa typer av midcap-bolag, beroende på den specifika ekonomiska läget i den berörda medlemsstaten och företagens verksamhetsområde (dvs. risken kan överskattas i vissa sektorer).