3.6.2022
SV
Europeiska unionens officiella tidning
L 152/53
(41)
Trots att det finns etablerade standarder för att säkerställa allmänhetens medverkan i beslutsprocesser på miljöområdet vilka tillämpas fullt ut på projekt av gemensamt intresse, krävs det ytterligare åtgärder enligt denna förordning för att säkerställa högsta möjliga standarder för insyn och allmänhetens medverkan i alla frågor som är av betydelse för processen för tillståndsgivning för projekt av gemensamt intresse.
Det förhandssamråd som föregår tillståndsförfarandet bör, om det redan omfattas av nationella regler enligt samma standarder som i denna förordning eller högre standarder än dessa, bli frivilligt och undvika dubblering av rättsliga krav.
(42)
Ett korrekt och samordnat genomförande av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG (19) och 2011/92/EU (20) och, i tillämpliga fall, av konventionen från FN:s ekonomiska kommission för Europa om tillgång till information, allmänhetens medverkan i beslutsprocesser och tillgång till rättslig prövning i miljöfrågor (21), som undertecknades i Århus den 25 juni 1998 (Århuskonventionen) och av konventionen om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang (22), som undertecknades i Esbo den 25 februari 1991 (Esbokonventionen) bör säkerställa att huvudprinciperna för bedömning av miljökonsekvenser harmoniseras, även i ett gränsöverskridande sammanhang.
Kommissionen har utfärdat riktlinjer för att stödja medlemsstaterna i deras arbete med att fastställa lämpliga lagstiftningsåtgärder och andra åtgärder för att förfarandena för miljökonsekvensbedömningar för energiinfrastruktur ska bli effektivare samt för att säkerställa en konsekvent tillämpning av de förfaranden för miljökonsekvensbedömningar som krävs enligt unionsrätten för projekt av gemensamt intresse.
Medlemsstaterna bör samordna sina bedömningar av projekt av gemensamt intresse och föreskriva gemensamma bedömningar när så är möjligt.
Medlemsstaterna bör uppmuntras till utbyte av bästa praxis och administrativ kapacitetsuppbyggnad i processerna för tillståndsgivning.
(43)
Det är viktigt att processen för tillståndsgivning förenklas och förbättras, samtidigt som man i möjligaste mån och med vederbörligt beaktande av subsidiaritetsprincipen respekterar nationella befogenheter och förfaranden för uppförande av ny energiinfrastruktur.
Med tanke på det brådskande behovet av att utveckla energiinfrastruktur bör den förenklade processen för tillståndsgivning innefatta en tydlig tidsfrist för de relevanta myndigheternas beslut om uppförande av projektet.
Den tidsfristen bör uppmuntra till större effektivitet vid fastställandet och handläggningen av förfaranden, och aldrig innebära avkall på de höga standarderna för miljöskydd i linje med miljölagstiftningen och för allmänhetens medverkan.
I denna förordning bör det fastställas maximala tidsfrister.
Medlemsstaterna kan emellertid sträva efter att uppnå kortare tidsfrister där så är möjligt, och i synnerhet för projekt som smarta nät, som kanske inte kräver en lika komplicerad process för tillståndsgivning som projekt för överföringsinfrastruktur.
De behöriga myndigheterna bör ansvara för att tidsfristerna iakttas.
(44)
I lämpliga fall bör medlemsstaterna kunna låta det övergripande beslutet innefatta beslut som fattats i samband med dels förhandlingar med enskilda markägare för att bereda tillträde eller ge äganderätt eller besittningsrätt till mark när det gäller fysisk planering, där det i stora drag fastställs hur marken i en bestämd region ska användas, bland annat för vägar, järnvägar, byggnader och naturskyddsområden, och som inte görs endast för det planerade projektet och beviljande av drifttillstånd.
I samband med processen för tillståndsgivning bör ett projekt av gemensamt intresse kunna omfatta tillhörande infrastruktur i den utsträckning den ofrånkomligen behövs för att projektet ska kunna anläggas eller fungera.
Denna förordning, särskilt bestämmelserna om tillståndsgivning, allmänhetens medverkan och genomförande av projekt av gemensamt intresse, bör tillämpas utan att det påverkar tillämpningen av unionsrätten och internationell rätt, inbegripet bestämmelser om skydd av miljön och människors hälsa och bestämmelser som antagits inom ramen för den gemensamma fiskeripolitiken och den integrerade havspolitiken, särskilt Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/89/EU (23).
(45)
Kostnaderna för att utveckla, anlägga, driva och underhålla projekt av gemensamt intresse bör överlag bäras helt och hållet av dem som använder infrastrukturen.
Vid kostnadsfördelningen bör det säkerställas att slutanvändarna inte betungas i alltför hög grad, särskilt inte om detta kan leda till energifattigdom.
Projekt av gemensamt intresse bör vara berättigade till gränsöverskridande kostnadsfördelning om en bedömning av efterfrågan på marknaden eller av de förväntade effekterna på tarifferna visar att kostnaderna inte kan förväntas bli täckta av de tariffer som betalas av infrastrukturanvändarna.
(19) Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/42/EG av den 27 juni 2001 om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan (EGT L 197, 21.7.2001, s. 30).
(20) Europaparlamentets och rådets direktiv 2011/92/EU av den 13 december 2011 om bedömning av inverkan på miljön av vissa offentliga och privata projekt (EUT L 26, 28.1.2012, s. 1).
(21) EUT L 124, 17.5.2005, s. 4. (22) EGT C 104, 24.4.1992, s. 7. (23) Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/89/EU av den 23 juli 2014 om upprättandet av en ram för havsplanering (EUT L 257, 28.8.2014, s. 135).