3.6.2022
SL
Uradni list Evropske unije
L 152/53
(41)
Kljub obstoju ustaljenih standardov za zagotovitev udeležbe javnosti v okoljskih postopkih odločanja, ki se pri projektih skupnega interesa v celoti uporabljajo, so na podlagi te uredbe še vedno potrebni dodatni ukrepi za zagotovitev najvišjih možnih standardov preglednosti in udeležbe javnosti pri vseh pomembnih zadevah v postopku izdaje dovoljenj za projekte skupnega interesa.
Kadar je predhodno posvetovanje predpisano že v nacionalnih pravilih z enakimi ali višjimi standardi kot v tej uredbi, bi moralo biti predhodno posvetovanje pred začetkom postopka izdaje dovoljenj neobvezno in pri njem ne bi smelo prihajati do podvajanja pravnih zahtev.
(42)
Ustrezno in usklajeno izvajanje direktiv 2001/42/ES (19) in 2011/92/EU (20) Evropskega parlamenta in Sveta in, kadar je ustrezno, Konvencije Ekonomske komisije Združenih narodov za Evropo o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah (21), podpisane v Aarhusu 25. junija 1998, (v nadaljnjem besedilu: Aarhuška konvencija) ter Konvencije o presoji čezmejnih vplivov na okolje (22), podpisane v Espooju 25. februarja 1991, (v nadaljnjem besedilu: Konvencija iz Espooja) bi moralo zagotoviti harmonizacijo glavnih načel presoje vplivov na okolje in podnebje, tudi na čezmejni ravni.
Komisija je izdala navodila, v katerih državam članicam podaja usmeritve za oblikovanje primernih zakonodajnih in nezakonodajnih ukrepov za racionalizacijo postopkov okoljske presoje za energetsko infrastrukturo in za zagotovitev skladne uporabe postopkov okoljske presoje, ki jih za projekte skupnega interesa določa pravo Unije.
Države članice bi morale usklajevati svoje ocene za projekte skupnega interesa in po potrebi ocene izvesti skupaj.
Države članice bi bilo treba spodbujati k izmenjavi primerov dobre prakse in k izgradnji upravnih zmogljivosti v postopku izdaje dovoljenj.
(43)
Pomembno je racionalizirati in izboljšati postopek izdaje dovoljenj, hkrati pa, kolikor je mogoče in ob upoštevanju načela subsidiarnosti, spoštovati nacionalne pristojnosti in postopke za izgradnjo nove energetske infrastrukture.
Glede na nujnost razvoja energetske infrastrukture bi bilo treba pri poenostavitvi postopka izdaje dovoljenj določiti natančen rok za sprejem odločitve ustreznih organov v zvezi z izgradnjo projekta.
Ta rok bi moral spodbujati učinkovitejšo opredelitev in obravnavo postopkov in ne bi smel v nobenem primeru ogrožati visokih standardov varovanja okolja v skladu z okoljevarstveno zakonodajo ter udeležbe javnosti.
Ta uredba bi morala določiti najdaljše roke.
Vendar si države članice lahko prizadevajo za krajše roke, kadar je to izvedljivo, zlasti v zvezi s projekti, kot so pametna omrežja, pri katerih morda niso potrebni tako zapleteni postopki izdaje dovoljenj kakor pri infrastrukturi za prenos.
Za zagotovitev spoštovanja rokov bi morali biti odgovorni pristojni organi.
(44)
Države članice bi morale imeti možnost, da po potrebi v celovite odločitve vključijo odločitve, sprejete v okviru pogajanj s posameznimi lastniki zemljišč o dovoljenju za dostop, lastništvu ali pravici do uporabe lastnine, lastništvu v kontekstu prostorskega načrtovanja, ki določa namensko rabo zemljišč posameznega območja, vključno z drugimi razvojnimi vidiki, kot so ceste, železnice, stavbe ter naravovarstvena območja, in ki ni namenjeno izključno za načrtovani projekt, ter odločitve o izdaji dovoljenj za uporabo.
V povezavi s postopkom izdaje dovoljenj bi morala obstajati možnost, da projekt skupnega interesa vključuje z njim povezano infrastrukturo v obsegu, ki je bistven za izgradnjo ali delovanje projekta.
Ta uredba, zlasti določbe o izdaji dovoljenj, udeležbi javnosti in izvajanju projektov skupnega interesa, bi se morala uporabljati brez poseganja v pravo Unije in mednarodno pravo, vključno z določbami o varovanju okolja in zdravja ljudi ter določbami sprejetimi na podlagi skupne ribiške in celostne pomorske politike, zlasti Direktive 2014/89/EU Evropskega parlamenta in Sveta (23).
(45)
Stroške razvoja, izgradnje, delovanja in vzdrževanja projektov skupnega interesa bi morali na splošno v celoti kriti uporabniki infrastrukture.
Pri razdelitvi stroškov bi bilo treba zagotoviti, da se končnih uporabnikov ne obremenjeni nesorazmerno, še posebej, če bi to lahko vodilo v energetsko revščino.
Projekti skupnega interesa bi morali biti upravičeni do čezmejne razdelitve stroškov, kadar ocena povpraševanja na trgu ali pričakovanih učinkov tarif kaže, da stroškov ne bo mogoče kriti s tarifami, ki jih plačujejo uporabniki infrastrukture.
(19) Direktiva 2001/42/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. junija 2001 o presoji vplivov nekaterih načrtov in programov na okolje (UL L 197, 21.7.2001, str. 30).
(20) Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL L 26, 28.1.2012, str. 1).
(21) UL L 124, 17.5.2005, str. 4. (22) UL C 104, 24.4.1992, str. 7. (23) Direktiva 2014/89/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. julija 2014 o vzpostavitvi okvira za pomorsko prostorsko načrtovanje (UL L 257, 28.8.2014, str. 135).